@c -*- Coding: utf-8; mode: texinfo; documentlanguage: ca -*-
@c vim: foldmethod=marker
@ignore
    Translation of GIT committish: 18d03fa6a724b0102ccc47d194209802cea02f2e

    When revising a translation, copy the HEAD committish of the
    version that you are working on.  For details, see the Contributors'
    Guide, node Updating translation committishes..
@end ignore

@c \version "2.25.5"

@c Translators: Walter Garcia-Fontes
@c Translation checkers:

@node Ancient notation
@section Notació antiga

@lilypondfile[quote]{snippets/ancient-headword.ly}

@cindex Vaticana, Editio
@cindex Medicaea, Editio
@cindex hufnagel
@cindex Petrucci
@cindex mensural

Entre les formes en les quals té suport la notació antiga es troba
la possibilitat de gravar notació mensural, cant gregorià i cant
kievà en notació quadrada.  Es pot accedir a aquestes
funcionalitats mitjançant la modificació de propietats d'estil
d'objectes gràfics com el cap de les notes o els silencis, o bé
mitjançant la utilització d'un dels contextos predefinits
d'aquests estils.

Molts objectes gràfics, com ara el cap i la vírgula de les
figures, les alteracions, la indicació de compàs i els silencis
ofereixen una propietat @code{style} (estil), que es pot canviar
per emular diversos estils diferents de notació antiga.  Vegeu

@itemize
@item @ref{Mensural note heads},
@item @ref{Mensural accidentals and key signatures},
@item @ref{Mensural rests},
@item @ref{Mensural clefs},
@item @ref{Gregorian clefs},
@item @ref{Mensural flags},
@item @ref{Mensural time signatures}.
@end itemize

Certs conceptes de notació s'inclouen específicament per a la
notació antiga:

@itemize
@item @ref{Custodes},
@item @ref{Divisiones},
@item @ref{Ligatures}.
@end itemize

@morerefs
Glossari musical:
@rglos{custos},
@rglos{ligature},
@rglos{mensural notation}.

Referència de la notació:
@ref{Mensural note heads},
@ref{Mensural accidentals and key signatures},
@ref{Mensural rests},
@ref{Gregorian clefs},
@ref{Mensural flags},
@ref{Mensural time signatures},
@ref{Custodes},
@ref{Divisiones},
@ref{Ligatures}.


@node Overview of the supported styles
@subsection Panoràmica dels estils amb suport

Hi ha disponibles tres estils per a la composició tipogràfica del
cant gregorià:

@itemize
@item
@cindex Solesmes
@cindex Vaticana, Editio
@emph{Editio Vaticana} és un estil complet per a cant gregorià,
que segueix l'aparença de les edicions de Solesmes, els llibres
oficials del Vaticà des de 1904.  El LilyPond té suport per a tots
els signes de notació que es fan servir en aquest estil, entre
ells les lligadures, @emph{custòdies} i símbols especials com el
quilisma i l'oriscus.

@item
@cindex Ratisbona, Editio
@cindex Medicaea, Editio
L'estil @emph{Editio Medicaea} ofereix certes funcionalitats que
s'usen a les edicions Medicaea (o de Ratisbona) que s'usaven abans
de les edicions de Solesmes. Les diferències més significatives
respecte a l'estil @emph{Vaticana} són les claus, que tenen traços
descendents, i el cap de les figures, que són quadrats i regulars.

@item
@cindex hufnagel
L'estil @emph{Hufnagel} (en @qq{ungla de ferradura}) o
@emph{gòtic} reprodueix l'estil d'escriptura al manuscrits
medievals d'Alemanya i Europa Central.  Rep el nom de la forma de
la nota bàsica (la @emph{virga}), que sembla una petita ungla.
@end itemize

Tres estils emulen l'aparença dels manuscrits i edicions impreses
de música mensural medieval tardà i renaixentista:

@itemize
@item
@cindex mensural
L'estil @emph{Mensural}
s'assembla força a l'estil d'escriptura utilitzat als manuscrits
medievals tardans i renaixentistes primerencs, amb el cap de les
seves figures petites i estretes en forma de rombe, i els silencis
que imiten un estil dibuixar a mà.

@item
@cindex neomensural
L'estil @emph{Neomensural}
és una versió modernitzada i estilitzada de l'anterior: el cap de
les figures és més ampla i els silencis estan format per traços
rectilinis.  Aquest estil és particularment indicat, per exemple
per als @emph{incipits} de transcripcions de fragments de música
mensural.

@item
@cindex Petrucci
L'estil @emph{Petrucci}
rep el seu nom d'Ottaviano Petrucci (1466-1539, el primer
impressor a utilitzar tipus mòbils per a la música (al seu
@emph{Harmonice musices odhecaton}, 1501).  Aquest estil fa servir
per a les figures un cap més gran que els altres estils mensurals.

@end itemize

@emph{Baroque} i @emph{Classical} no són estils complets, sinó que
difereixen de l'estil predeterminat sols en certs detalls: alguns
caps de nota (Baroque) i el silenci de negra (Classical).

Sols l'estil mensural té alternatives per a tots els aspectes de
la notació.  Així, no hi ha silencis ni corxets als estils
gregorians, ja que aquests símbols no s'usen en la notació del
cant pla, i l'estil Petrucci no conté corxets ni alteracions per
sí mateix.

Cada element de la notació es pot canviar independentment dels
altres, i així usar corxets mensurals, caps de petrucci, silencis
de notació clàssica i claus de vaticana a la mateixa peça, si així
ho volem.

@morerefs
Glossari musical:
@rglos{mensural notation},
@rglos{flag}.


@need 1500
@node Ancient notation - common features
@subsection Notació antiga -- funcionalitats comunes


@node Pre-defined contexts
@unnumberedsubsubsec Contextos predefinits

Per al cant gregorià i la notació mensural, tenim disponibles
contextos predefinits de veu i de pauta, que estableixen tots els
símbols de notació a uns valors adequats per a aquests estils.  Si
ens satisfan aquests valors predeterminats, podem a continuació
introduir directament les notes sense la necessitat de
preocupar-nos dels detalls sobre com personalitzar un context.
Vegeu un dels contextos predefinits @code{VaticanaVoice},
@code{VaticanaStaff}, @code{MensuralVoice} i @code{MensuralStaff}.

@itemize
@item @ref{Gregorian chant contexts},
@item @ref{Mensural contexts}.
@end itemize

@morerefs
Glossari musical:
@rglos{mensural notation}.

Referència de la notació:
@ref{Gregorian chant contexts},
@ref{Mensural contexts}.


@node Ligatures
@unnumberedsubsubsec Lligadures

@cindex Lligadures

@c TODO: Should double check if I recalled things correctly when I wrote
@c down the following paragraph by heart.

Una lligadura és un símbol gràfic que representa almenys dues
notes diferents.  Les lligadures van aparèixer originalment als
manuscrits de cant gregorià per denotar seqüències de notes
ascendents o descendents a la mateixa síl·laba.
Es fan servir també a la notació mensural.

Les lligadures s'escriuen @emph{tancant-les} dins d'un parell
@code{\[} i @code{\]}.  A certes estils de lligadura els podria
caldre una sintaxi d'entrada addicional específica per a aquest
tipus de lligadura en particular.  De forma predeterminada, el
gravador @code{LigatureBracket} es limita a col·locar un claudàtor
sobre la lligadura:

@lilypond[quote,ragged-right,verbatim]
\relative {
  \[ g' c, a' f d' \]
  a g f
  \[ e f a g \]
}
@end lilypond

Hi ha disponibles dos estils més de lligadures: el Vaticana per a
cant gregorià, i el mensural per a música mensural (sols hi ha
suport per les lligadures mensurals blanques per a la música
mensural, i amb certes limitacions).  Per usar qualssevol
d'aquests estils, s'ha de substituir el gravador predeterminat
@code{Ligature_bracket_engraver} per un dels gravadors
especialitzats de lligadures del context @code{Voice}, com
s'explica a @ref{White mensural ligatures} i
@ref{Gregorian square neume ligatures}.

@morerefs
Glossari musical:
@rglos{ligature}.

Referència de la notació:
@ref{White mensural ligatures},
@ref{Gregorian square neume ligatures}.

@knownissues
A les lligadures els cal un espaiat especial que encara no s'ha
desenvolupat.  Com a conseqüència, gairebé sempre hi ha una
separació excessiva entres les lligadures, i sovint els salts de
línia no són satisfactoris.  A més a més, la lletra dels cants no
s'alinea correctament amb les lligadures.

Les alteracions accidentals no s'han d'imprimir dins de les
lligadures, sinó que s'han de reunir i imprimir-se plegades davant
d'elles.

La sintaxi encara fa servir l'obsolet estil infix
@code{\[ expressió_musical \]}.  Per motius de consistència, algun
dia això canviarà a l'estil postfix @code{nota\[ @dots{} nota\]}.


@node Custodes
@unnumberedsubsubsec Custos

@cindex custos
@cindex custodi

Un @emph{custos} (en plural: @emph{custodis}, que en llatí
significa @qq{custodi}) és un símbol que apareix al final d'una
pauta.  Anticipa l'alçada de la primera o primeres notes de la
línia següent, ajudant a l'intèrpret o primeres notes de la línia
següent, ajudant a l'intèrpret amb els salts de línia durant
l'execució.

Els custodis es van fer servir molt a la notació musical fins al
segle XVII.  Avui en dia sobreviuen sols en algunes formes
particulars de notació musical com les edicions contemporànies de
cant gregorià com la @emph{Editio Vaticana}.  Hi ha diferents
glifs per al custos que es fan servir a les diferents variacions
d'estil de notació.

Per gravar els custodis, simplement col·loqueu un gravador
@code{Custos_engraver} dins del context @code{Staff} (el
context del pentagrama) en declarar el bloc de @code{\layout}
(el bloc de disposició de la pàgina), i modifiqueu l'estil del
custos amb una ordre @code{\override} si ho desitgeu, com es
mostra a l'exemple següent:

@lilypond[quote,ragged-right]
\score {
  \relative {
    a'1
    \break
    g
  }
  \layout {
    \context {
      \Staff
      \consists Custos_engraver
      \override Custos.style = #'mensural
    }
  }
}
@end lilypond

El glif del custos se selecciona mitjançant la propietat
@code{style}.  Els estils suportats són @code{vaticana},
@code{medicaea}, @code{hufnagel} i @code{mensural}.  Es mostren al
fragment següent:

@lilypond[quote,ragged-right,fragment]
\new Lyrics \lyricmode {
  \markup { \column {
    \typewriter "vaticana "
    \line { " " \musicglyph "custodes.vaticana.u0" }
  } }
  \markup { \column {
    \typewriter "medicaea "
    \line { " " \musicglyph "custodes.medicaea.u0" }
  }}
  \markup { \column {
    \typewriter "hufnagel "
    \line { " " \musicglyph "custodes.hufnagel.u0" }
  }}
  \markup { \column {
    \typewriter "mensural "
    \line { " " \musicglyph "custodes.mensural.u0" }
  }}
}
@end lilypond

@morerefs
Glossari musical:
@rglos{custos}.

Fragments de codi:
@rlsr{Ancient notation}.

Referència de funcionament intern:
@rinternals{Custos}.


@need 1500
@node Typesetting mensural music
@subsection Gravat de música mensural


@node Mensural contexts
@unnumberedsubsubsec Contextos de la música mensural

@cindex MensuralVoice
@cindex MensuralStaff

Els contextos predefinits de veu @code{MensuralVoice} i de pauta
@code{MensuralStaff} es poden usar per gravar una peça en estil
mensural.  Aquests contextos estableixen a uns valors inicials
adequats totes les propietats rellevants dels contextos i dels
objectes gràfics, de manera que pode començar immediatament a
escriure el cant, como ho demostra el fragment següent:

@lilypond[quote,ragged-right,verbatim]
\score {
  <<
    \new MensuralVoice = "discantus" \relative {
      \hide Score.BarNumber {
        c''1\melisma bes a g\melismaEnd
        f\breve
        \[ f1\melisma a c\breve d\melismaEnd \]
        c\longa
        c\breve\melisma a1 g1\melismaEnd
        fis\longa^\signumcongruentiae
      }
    }
    \new Lyrics \lyricsto "discantus" {
      San -- ctus, San -- ctus, San -- ctus
    }
  >>
}
@end lilypond

@morerefs
Glossari musical:
@rglos{mensural notation}.


@node Mensural clefs
@unnumberedsubsubsec Claus de la música mensural

@cindex clefs

La taula següent presenta totes les claus antigues que tenen
suport mitjançant l'ordre @code{\clef}.  Algunes de les clau usen
el mateix glif, però es diferencien sols en la línia on
s'imprimeixen.  En tals casos, s'usa un número afegit al nom per
enumerar aquestes claus, numerat des de la línia inferior fins la
superior.  Pot forçar manualment que s'escriu un glif de clau
sobre una línia arbitrària, com es descriu a @ref{Clef}.  La nota
impresa a la dreta de cada clau en la columna dels exemples denota
la situació del Do central (@code{c'}) amb respecte a aquesta clau.

En Petrucci usava claus de Do que tenien barres verticals en
costat esquerre amb un equilibri variable, depenent de la línia de
la pauta on s'imprimien.

@multitable @columnfractions .4 .4 .2
@item
@b{Descripció}
@tab
@b{Claus possibles}
@tab
@b{Exemple}

@item
clau de Do, mensural
@tab
@code{mensural-c1}, @code{mensural-c2},@*
@code{mensural-c3}, @code{mensural-c4},@*
@code{mensural-c5}
@tab
@lilypond[fragment,notime]
  \clef "mensural-c2"
  \override NoteHead.style = #'mensural
  c'1
@end lilypond

@item
clau de Fa, mensural
@tab
@code{mensural-f}
@tab
@lilypond[fragment,notime]
  \clef "mensural-f"
  \override NoteHead.style = #'mensural
  c'1
@end lilypond

@item
clau de Sol, mensural
@tab
@code{mensural-g}
@tab
@lilypond[fragment,notime]
  \clef "mensural-g"
  \override NoteHead.style = #'mensural
  c'1
@end lilypond

@item
clau de Do, mensural negra
@tab
@code{blackmensural-c1}, @code{blackmensural-c2},@*
@code{blackmensural-c3}, @code{blackmensural-c4},@*
@code{blackmensural-c5}
@tab
@lilypond[fragment,notime]
  \clef "blackmensural-c2"
  \override NoteHead.style = #'mensural
  c'1
@end lilypond

@item
clau de Do, neomensural
@tab
@code{neomensural-c1}, @code{neomensural-c2},@*
@code{neomensural-c3}, @code{neomensural-c4}
@tab
@lilypond[fragment,notime]
  \clef "neomensural-c2" c'1
@end lilypond

@item
claus de Do en l'estil d'en Petrucci, per al seu ús en diferents
claus de Do en l'estil de Petrucci, per al seu ús en diferents
línies de la pauta (l'exemple mostra la clau de Do en segona)
@tab
@code{petrucci-c1}, @code{petrucci-c2},@*
@code{petrucci-c3}, @code{petrucci-c4},@*
@code{petrucci-c5}
@tab
@lilypond[fragment,notime]
  \clef "petrucci-c2"
  \override NoteHead.style = #'mensural
  c'1
@end lilypond

@item
claus de Fa en l'estil d'en Petrucci, per al seu ús en diferents
línies de la pauta (l'exemple mostra la clau de Fa en tercera
línia)
@tab
@code{petrucci-f3}, @code{petrucci-f4},@*
@code{petrucci-f5}
@tab
@lilypond[fragment,notime]
  \clef "petrucci-f3"
  \override NoteHead.style = #'mensural
  c'1
@end lilypond

@item
clau de Sol en l'estil d'en Petrucci
@tab
@code{petrucci-g}
@tab
@lilypond[fragment,notime]
  \clef "petrucci-g"
  \override NoteHead.style = #'mensural
  c'1
@end lilypond
@end multitable

@morerefs
Glossari musical:
@rglos{mensural notation},
@rglos{clef}.

Referència de la notació:
@ref{Clef}.

@knownissues
La clau de Sol mensural està assignada a la clau de Sol de
Petrucci.

@node Mensural time signatures
@unnumberedsubsubsec Indicacions de compàs de la música mensural

@cindex mensuració, símbol de
@cindex compàs, indicació de, mensural
@cindex compàs, indicació de, estils de

Els símbols de mensuració (que són quelcom semblant, però no
exactament igual que les indicacions de compàs) tenen suport de
forma limitada.  Els glifs estan configurats de forma fixa per a
determinades fraccions de temps.  En altres paraules, per obtenir
un símbol de mensuració determinat amb l'ordre @code{\time n/m},
s'ha d'escollir @code{n} i @code{m} segons la taula següent:

@lilypond[quote,ragged-right]
\layout {
  indent = 0.0
  \context {
    \Staff
    \remove Staff_symbol_engraver
    \remove Clef_engraver
    \remove Time_signature_engraver
  }
}
{
  \set Score.timing = ##f
  \set Score.forbidBreakBetweenBarLines = ##f
  \textLengthOn
  s^\markup { "\\time 4/4" }_\markup { "       " \musicglyph
"timesig.neomensural44" }
  s
  s^\markup { "\\time 2/2" }_\markup { "       " \musicglyph
"timesig.neomensural22" }
  s
  s^\markup { "\\time 6/4" }_\markup { "       " \musicglyph
"timesig.neomensural64" }
  s
  s^\markup { "\\time 6/8" }_\markup { "       " \musicglyph
"timesig.neomensural68" }
  \break
  s^\markup { "\\time 3/2" }_\markup { "       " \musicglyph
"timesig.neomensural32" }
  s
  s^\markup { "\\time 3/4" }_\markup { "       " \musicglyph
"timesig.neomensural34" }
  s
  s^\markup { "\\time 9/4" }_\markup { "       " \musicglyph
"timesig.neomensural94" }
  s
  s^\markup { "\\time 9/8" }_\markup { "       " \musicglyph
"timesig.neomensural98" }
  \break
  s^\markup { "\\time 4/8" }_\markup { "       " \musicglyph
"timesig.neomensural48" }
  s
  s^\markup { "\\time 2/4" }_\markup { "       " \musicglyph
"timesig.neomensural24" }
}
@end lilypond

Utilitzeu la propietat @code{style} de l'element gràfic
@code{TimeSignature} per seleccionar les indicacions de compàs de
la música antiga.  Els estils contemplats són
@code{neomensural} i @code{mensural}.  La taula anterior utilitza
l'estil @code{neomensural}.  Els exemples següents mostren les
diferències que hi ha entre els estils:

@lilypond[ragged-right,quote]
\relative c' {
  \textLengthOn

  \time 2/2
  c1^\markup { \hspace #-2.0 \typewriter default }

  \override Staff.TimeSignature.style = #'numbered
  \time 2/2
  c1^\markup { \hspace #-2.0 \typewriter numbered }

  \override Staff.TimeSignature.style = #'mensural
  \time 2/2
  c1^\markup { \hspace #-2.0 \typewriter mensural }

  \override Staff.TimeSignature.style = #'neomensural
  \time 2/2
  c1^\markup { \hspace #-2.0 \typewriter neomensural }
  \override Staff.TimeSignature.style = #'single-number
  \time 2/2
  c1^\markup { \hspace #-2.0 \typewriter single-number }
}
@end lilypond

@ref{Time signature} ofereix una introducció general a l'ús
de les indicacions de compàs.

@morerefs
Glossari musical:
@rglos{mensural notation}.

Referència de la notació:
@ref{Time signature}.

@knownissues
Les relacions de duració de les notes no poden canviar amb la
indicació de compàs, perquè no són constants.  Per exemple, la raó de
1@tie{}breu = 3@tie{}semibreus (@emph{tempus
perfectum}) es pot fer a mà mitjançant l'establiment de

@example
breveTP = #(ly:make-duration -1 0 3/2)
@dots{}
@{ c\breveTP f1 @}
@end example

@noindent
Això fixa un valor per a @code{breveTP} de 3/2 multiplicat por 2 =
3 vegades una rodona.

Els símbols @code{mensural68alt} i @code{neomensural68alt}
(alternatius al símbol de 6/8) no es pot seleccionar directament
amb @code{\time}.  En el seu lloc, utilitzeu @code{\markup
@{\musicglyph "timesig.mensural68alt" @}}.


@node Mensural note heads
@unnumberedsubsubsec Caps de nota de la música mensural

@cindex caps de nota antigues

Per a la notació antiga, es pot escollir un estil de caps de notes
diferent al @code{default} (estil predeterminat).  Això
s'aconsegueix establint la propietat @code{style} de l'objecte
@code{NoteHead} als valors @code{baroque}, @code{neomensural},
@code{mensural}, @code{petrucci}, @code{blackpetrucci} o
@code{semipetrucci}.

L'estil @code{baroque} es diferencia de l'estil predeterminat
@code{default} en què

@itemize
@item Proporciona un cap de nota per a la @code{maxima}, i
@item Usa una forma quadrada per as caps de @code{\breve}.
@end itemize

Els estils @code{neomensural}, @code{mensural} i @code{petrucci}
es diferencien de l'estil @code{baroque} en què:

@itemize
@item Usen caps romboïdals per a les semibreus i totes les notes més curtes, i
@item Centren les pliques sobre els caps.
@end itemize

L'estil @code{blackpetrucci} produeix notes amb un cap que pot
usar-se en notació mensural blanca.  A causa de què l'estil del
cap de les notes no influeix en el nombre de corxets, en aquest
estil la notació de la semimínima ha de fer-se com @code{a8*2}, no
com @code{a4}, atès que del contrari tindrà l'aspecte d'una
mínima.  El multiplicador pot ser diferent si s'usa la coloratio,
és a dir, per a la notació de tresets.

Utilitzeu l'estil @code{semipetrucci} per dibuixar notes amb cap
semi-farcit (breus, longues i màximes).

L'exemple següent mostra l'estil @code{petrucci}:

@c Renaissance music doesn't use bar lines ...  but they do help to
@c separate the notes for easier identification.

@lilypond[quote,fragment,ragged-right,verbatim]
\set Score.skipBars = ##t
\autoBeamOff
\override NoteHead.style = #'petrucci
a'\maxima a'\longa a'\breve a'1 a'2 a'4 a'8 a'16 a'
\override NoteHead.style = #'semipetrucci
a'\breve*5/6
\override NoteHead.style = #'blackpetrucci
a'8*4/3 a'
\override NoteHead.style = #'petrucci
a'\longa
@end lilypond

@ref{Note head styles} ofereix una visió de conjunt sobre la
totalitat dels estils de cap disponibles.

@morerefs
Glossari musical:
@rglos{mensural notation},
@rglos{note head}.

Referència de la notació:
@ref{Note head styles}.


@node Mensural flags
@unnumberedsubsubsec Corxets de la música mensural

@cindex flags

Utilitzeu la propietat @code{flag-style} de l'element gràfic
@code{Stem} per seleccionar els corxets d'estil antic.  A part de
l'estil per defecte @code{default}, sols té suport l'estil
@code{mensural}.

@lilypond[quote,fragment,ragged-right,verbatim]
\relative c' {
  \override Flag.style = #'mensural
  \override Stem.thickness = #1.0
  \override NoteHead.style = #'mensural
  \autoBeamOff
  c8 d e f c16 d e f c32 d e f s8
  c'8 d e f c16 d e f c32 d e f
}
@end lilypond

Observeu que el corxet més intern de cada un dels corxets
mensurals s'alinea verticalment amb una línia de la pauta.

No hi ha un estil particular de corxet per a la notació
neo-mensural ni Petrucci.  No hi ha corxets a la notació de cant
gregorià.

@morerefs
Glossari musical:
@rglos{mensural notation},
@rglos{flag}.

@knownissues
L'alineació vertical de cada un dels corxets amb una línia de la
pauta dóna per suposat que les pliques sempre acaben exactament a
sobre o bé exactament al mig de dues línies de la pauta.  Això pot
no ser sempre cert quan s'utilitzen les possibilitats de
disposició avançades de la notació clàssica (que, de totes formes,
generalment es troba fora de l'àmbit de la notació mensural).


@node Mensural rests
@unnumberedsubsubsec Silencis de la música mensural

@cindex rests, ancient

Utilitzeu la propietat @code{style} de l'element gràfic
@code{Rest} per seleccionar silencis antics.  Els estils de música
antiga suportat són @code{classical}, @code{neomensural} i
@code{mensural}.

L'exemple següent mostra aquests estils:

@lilypond[quote,fragment,ragged-right,verbatim]
\set Score.skipBars = ##t
\override Rest.style = #'mensural
r\longa^"mensural" r\breve r1 r2 r4 r8 r16 s \break
\override Rest.style = #'neomensural
r\longa^"neomensural" r\breve r1 r2 r4 r8 r16
@end lilypond

No hi ha silencis de fusa i semifusa específics per als estils
mensural ni neo-mensural.  S'usen els silencis de l'estil
predeterminat.

@morerefs
Glossari musical:
@rglos{mensural notation}.

Referència de la notació:
@ref{Rests}.

Fragments de codi:
@rlsr{Ancient notation}.

@knownissues
El glif per al silenci de màxima a l'estil mensural és en realitat
un silenci de longa perfecta; useu dos (o tres) silencis de longa
per imprimir un silenci de màxima.  Els silencis de longa no
s'agrupen automàticament, per la qual cosa ha de fer-se manualment
utilitzant silencis amb alçada determinada.


@node Mensural accidentals and key signatures
@unnumberedsubsubsec Alteracions i armadures de la música mensural

@cindex alteracions
@cindex armadura

L'estil @code{mensural} ofereix uns símbols de sostingut i bemoll
diferents dels de l'estil predeterminat.  La notació mensural
pràcticament mai no utilitzava el becaire: en el seu lloc, s'usava
el sostingut o bemoll corresponent.  Per exemple, un Si natural en
la tonalitat de Fa major s'indicaria amb un sostingut.  Tanmateix,
si se sol·licita explícitament, el símbol de becaire s'extrau de
l'estil @code{vaticana}.

@lilypond[quote,ragged-right,staffsize=26]
\markup {
  \column {
    "mensural"
    \line { " " \musicglyph "accidentals.mensural-1"
      " " \musicglyph "accidentals.mensural1" }
  }
}
@end lilypond

L'estil de les alteracions i de l'armadura de la tonalitat es
controlen a través de la propietat @code{alteration-glyph-name-alist} dels
elements gràfics @code{Accidental} i @code{KeySignature},
respectivament; per exemple:

@example
\override Staff.Accidental.alteration-glyph-name-alist =
  #alteration-mensural-glyph-name-alist
@end example

@morerefs
Glossari musical:
@rglos{mensural notation},
@rglos{Pitch names},
@rglos{accidental},
@rglos{key signature}.

Referència de la notació:
@ref{Pitches},
@ref{Accidentals},
@ref{Automatic accidentals},
@ref{Key signature}.

Referència de funcionament intern:
@rinternals{KeySignature}.


@node Annotational accidentals (musica ficta)
@unnumberedsubsubsec Alteracions d'anotació (musica ficta)

En la música europea de fins aproximadament 1600 s'esperava dels
cantants que alteressin cromàticament certes notes segons la seva
pròpia iniciativa i d'acord a certes regles.  Això rep el nom de
@notation{musica ficta}.  En les transcripcions modernes, aquestes
alteracions accidentals s'imprimeixen normalment a sobre de la
nota.

@cindex alteracions de la musica ficta
@cindex musica ficta, alteracions

Aquestes alteracions suggerides tenen suport, i es poden activar
establint @code{suggestAccidentals} al valor vertader.

@funindex suggestAccidentals

@lilypond[verbatim]
\relative {
  fis' gis
  \set suggestAccidentals = ##t
  ais bis
}
@end lilypond

Això farà que es tractin @emph{totes} las alteracions següents
com @emph{musica ficta} fins que es desactivi amb @code{\set
suggestAccidentals = ##f}.  Una forma més pràctica és usar
@code{\once \set suggestAccidentals = ##t}, que pot fins i tot
definir-se com una forma breu molt convenient:

@lilypond[quote,verbatim]
ficta = { \once \set suggestAccidentals = ##t }
\score { \relative
  \new MensuralVoice  {
    \once \set suggestAccidentals = ##t
    bes'4 a2 g2 \ficta fis8 \ficta e! fis2 g1
  }
}
@end lilypond

@morerefs
Referència de funcionament intern:
@rinternals{Accidental_engraver},
@rinternals{AccidentalSuggestion}.


@node White mensural ligatures
@unnumberedsubsubsec Lligadures mensurals blanques

@cindex Lligadures mensurals
@cindex Lligadures mensurals blanques

Les lligadures mensurals blanques tenen suport de forma limitada.

Per gravar lligadures mensurals blanques, en el bloc layout o de
disseny de pàgina reemplaci el gravador
@code{Ligature_bracket_engraver} pel gravador
@code{Mensural_ligature_engraver} en el context @code{Voice}:

@example
\layout @{
  \context @{
    \Voice
    \remove Ligature_bracket_engraver
    \consists Mensural_ligature_engraver
  @}
@}
@end example

No hi ha cap llenguatge d'entrada addicional per descriure la
forma de la lligadura mensural blanca.  Mes bé, le forma es
determina exclusivament a partir de l'alçada i duració de las
notes compreses.  Si bé aquest enfoc podria fer que un usuari amb
poca experiència trigués un temps d'acostumar-se a ell, té el gran
avantatge que tota la informació musical de la lligadura es coneix
internament.  Això no es requereix sols per a una sola MIDI
correcta, sinó que també permet la transcripció automàtica de les
lligadures.

El alguns llocs, dues notes consecutives es poden representar bé
com dos quadrats, bé amb una paral·lelogram oblic (forma de
flexa).  En aquests casos la forma per defecte és dos quadrats,
però pot caldre una flexa establint la propietat
@code{ligature-flexa} de la @emph{segunda} cap.  La longitud de
una flexa es pot fixar mitjançant la propietat @code{flexa-width}
del cap.

Por exemple:

@lilypond[quote,ragged-right,verbatim]
\score {
  \relative {
    \set Score.timing = ##f
    \set Score.measureBarType = ""
    \override NoteHead.style = #'petrucci
    \override Staff.TimeSignature.style = #'mensural
    \clef "petrucci-g"
    \[ c''\maxima g \]
    \[ d'\longa
       \override NoteHead.ligature-flexa = ##t
       \once \override NoteHead.flexa-width = #3.2
       c\breve f e d \]
    \[ c\maxima d\longa \]
    \[ e1 a, g\breve \]
  }
  \layout {
    \context {
      \Voice
      \remove Ligature_bracket_engraver
      \consists Mensural_ligature_engraver
    }
  }
}
@end lilypond

Si no es substitueix el gravador @code{Ligature_bracket_engraver}
pel @code{Mensural_ligature_engraver}, la mateixa música presenta
l'aparença següent:

@lilypond[quote,ragged-right]
\relative {
  \set Score.timing = ##f
  \set Score.measureBarType = ""
  \override NoteHead.style = #'petrucci
  \override Staff.TimeSignature.style = #'mensural
  \clef "petrucci-g"
  \[ c''\maxima g \]
  \[ d'\longa
     \override NoteHead.ligature-flexa = ##t
     \once \override NoteHead.flexa-width = #3.2
     c\breve f e d \]
  \[ c\maxima d\longa \]
  \[ e1 a, g\breve \]
}
@end lilypond

@morerefs
Glossari musical:
@rglos{ligature}.

Referència de la notació:
@ref{Gregorian square neume ligatures},
@ref{Ligatures}.

@knownissues
L'espaiat horitzontal de les lligadures pot ser una mica pobre.
Les alteracions accidentals poden col·lisionar amb les notes
prèvies.

@node Typesetting Gregorian chant
@subsection Gravat del cant gregorià

En gravar una peça de notació de cant gregorià, el gravador
@code{Vaticana_ligature_engraver} tria automàticament el cap
adequat de les figures, de manera que no cal establir
explícitament l'estil dels caps.  Malgrat això es pot establir
l'estil dels caps, per exemple: a @code{vaticana.punctum} per
produir neumes de punctum.  De forma semblant, el gravador
@code{Mensural_ligature_engraver} construeix lligadures mensurals
automàticament.  Consulteu @ref{Ligatures} per veure com
funcionen els gravadors de lligadures.

@morerefs
Glossari musical:
@rglos{ligature}.

Referència de la notació:
@ref{White mensural ligatures},
@ref{Ligatures}.


@node Gregorian chant contexts
@unnumberedsubsubsec Contextos del cant gregorià

@cindex VaticanaVoice
@cindex VaticanaStaff

El context predefinit de veu @code{VaticanaVoice} i el de pauta
@code{VaticanaStaff} es pot utilitzar per gravar una peça de cant
gregorià a l'estil de la Editio Vaticana.  Aquests contextos
estableixen totes les propietats rellevants dels contextos i dels
objectes gràfics a uns valors inicials adequats, de manera que
podeu començar de seguida a escriure el cant mateix, com ho
demostra el fragment següent:

@lilypond[quote,ragged-right,verbatim]
\new VaticanaScore {
  <<
    \new VaticanaVoice = "cantus" {
      \[ c'\melisma c' \flexa a \]
      \[ a \flexa \deminutum g\melismaEnd \]
      f \divisioMinima
      \[ f\melisma \pes a c' c' \pes d'\melismaEnd \]
      c' \divisioMinima \break
      \[ c'\melisma c' \flexa a \]
      \[ a \flexa \deminutum g\melismaEnd \] f \divisioMinima
    }
    \new Lyrics \lyricsto "cantus" {
      San- ctus, San- ctus, San- ctus
    }
  >>
}

\layout {
  indent = 0
  ragged-last = ##t
}
@end lilypond


@c @morerefs
@c TODO: nothing here yet ...


@node Gregorian clefs
@unnumberedsubsubsec Claus de cant gregorià

@cindex claus

La taula següent mostra totes les claus gregorianes amb suport
mitjançant l'ordre @code{\clef}.  Algunes de les claus usen el
mateix glif, però es diferencien sols en la línia on
s'imprimeixen.  En aquests casos, per enumerar aquestes claus
s'usa un número a continuació del nom de la clau, comptant des de
la línia inferior.  Encara es pot forçar manualment la composició
tipogràfica d'un glif de clau sobre una línia arbitrària, com es
descriu a @ref{Clef}.  La nota que s'imprimeix a la dreta junt a
cada un de les claus en la columna dels exemples, denota el Do
central  (@code{c'}) respectes a aquesta clau.

@multitable @columnfractions .4 .4 .2
@item
@b{Descripció}
@tab
@b{Claus possibles}
@tab
@b{Exemple}

@item
Clau de Do, estil Editio Vaticana
@tab
@code{vaticana-do1}, @code{vaticana-do2},@*
@code{vaticana-do3}
@tab
@lilypond[fragment,notime]
  \override Staff.StaffSymbol.line-count = #4
  \override Staff.StaffSymbol.color = #red
  \override Staff.LedgerLineSpanner.color = #red
  \hide Voice.Stem
  \override NoteHead.style = #'vaticana.punctum
  \clef "vaticana-do2"
  c'
@end lilypond

@item
Clau de Fa, estil Editio Vaticana
@tab
@code{vaticana-fa1}, @code{vaticana-fa2}
@tab
@lilypond[fragment,notime]
  \override Staff.StaffSymbol.line-count = #4
  \override Staff.StaffSymbol.color = #red
  \override Staff.LedgerLineSpanner.color = #red
  \hide Voice.Stem
  \override NoteHead.style = #'vaticana.punctum
  \clef "vaticana-fa2"
  c'
@end lilypond

@item
Clau de Do, estil Editio Medicaea
@tab
@code{medicaea-do1}, @code{medicaea-do2},@*
@code{medicaea-do3}
@tab
@lilypond[fragment,notime]
  \override Staff.StaffSymbol.line-count = #4
  \override Staff.StaffSymbol.color = #red
  \override Staff.LedgerLineSpanner.color = #red
  \hide Voice.Stem
  \override NoteHead.style = #'medicaea.punctum
  \clef "medicaea-do2"
  c'
@end lilypond

@item
Clau de Fa, estil Editio Medicaea
@tab
@code{medicaea-fa1}, @code{medicaea-fa2}
@tab
@lilypond[fragment,notime]
  \override Staff.StaffSymbol.line-count = #4
  \override Staff.StaffSymbol.color = #red
  \override Staff.LedgerLineSpanner.color = #red
  \hide Voice.Stem
  \override NoteHead.style = #'medicaea.punctum
  \clef "medicaea-fa2"
  c'
@end lilypond

@item
Clau de Do, estil hufnagel
@tab
@code{hufnagel-do1}, @code{hufnagel-do2},@*
@code{hufnagel-do3}
@tab
@lilypond[fragment,notime]
  \override Staff.StaffSymbol.line-count = #4
  \override Staff.StaffSymbol.color = #red
  \override Staff.LedgerLineSpanner.color = #red
  \hide Voice.Stem
  \override NoteHead.style = #'hufnagel.punctum
  \clef "hufnagel-do2"
  c'
@end lilypond

@item
Clau de Fa, estil hufnagel
@tab
@code{hufnagel-fa1}, @code{hufnagel-fa2}
@tab
@lilypond[fragment,notime]
  \override Staff.StaffSymbol.line-count = #4
  \override Staff.StaffSymbol.color = #red
  \override Staff.LedgerLineSpanner.color = #red
  \hide Voice.Stem
  \override NoteHead.style = #'hufnagel.punctum
  \clef "hufnagel-fa2"
  c'
@end lilypond

@item
Clau combinada de Do i Fa, estil hufnagel
@tab
@code{hufnagel-do-fa}
@tab
@lilypond[fragment,notime]
  \override Staff.StaffSymbol.color = #red
  \override Staff.LedgerLineSpanner.color = #red
  \hide Voice.Stem
  \override NoteHead.style = #'hufnagel.punctum
  \clef "hufnagel-do-fa"
  c'
@end lilypond
@end multitable

@morerefs
Glossari musical:
@rglos{clef}.

Referència de la notació:
@ref{Clef}.


@node Gregorian accidentals and key signatures
@unnumberedsubsubsec Alteracions i armadures de cant gregorià

@cindex accidentals
@cindex key signature

Hi ha disponibles les alteracions dels tres estils gregorians:

@lilypond[quote,ragged-right,staffsize=26]
\markup {
  \column {
    "vaticana"
    \line { " " \musicglyph "accidentals.vaticana-1"
      " " \musicglyph "accidentals.vaticana0" }
  }
  \column {
    "medicaea"
    \line { " " \musicglyph "accidentals.medicaea-1" }
  }
  \column {
    "hufnagel"
    \line { " " \musicglyph "accidentals.hufnagel-1" }
  }
}
@end lilypond

Com es veu a l'exemple, cada estil no té suport per a totes les
alteracions.  En intentar accedir a una alteració que no tingui
suport, el LilyPond canvia a un estil diferent.

@c @lilypondfile[verbatim,quote,texidoc,doctitle]
@c {ancient-accidentals.ly}

L'estil de les alteracions i les armadures de tonalitat es
controla mitjanant la propietat @code{alteration-glyph-name-alist} dels
grobs (objectes gràfics) @rinternals{Accidental} i
@rinternals{KeySignature}, respectivament; per exemple:

@example
\override Staff.Accidental.alteration-glyph-name-alist =
  #alteration-mensural-glyph-name-alist
@end example

@morerefs
Glossari musical:
@rglos{accidental},
@rglos{key signature}.

Referència de la notació:
@ref{Pitches},
@ref{Accidentals},
@ref{Automatic accidentals},
@ref{Key signature}.

Referència de funcionament intern:
@rinternals{KeySignature}.


@node Divisiones
@unnumberedsubsubsec Divisiones

@cindex divisio
@cindex divisiones
@cindex finalis

En la notació del cant gregorià no hi ha silencis, sinó
@ref{Divisiones}.

Una @emph{divisio} (en plural: @emph{divisiones}, que en llatí
significa @q{divisió}) és un símbol del context del pentagrama que
s'usa per estructurar la música gregoriana en frases i seccions.
El significat musical de @emph{divisio minima},
@emph{divisio maior} i @emph{divisio maxima} es podrien
caracteritzar com una pausa curta, mitjana i llarga
(respectivament), quelcom així com les marques de respiració de
@ref{Breath marks}.  El signe de @emph{finalis} no sols
marca el final d'un cant, sinó que s'usa també sovint dins d'un
únic cant antifonal o responsorial per marcar el final de cada un
de les seccions.

Per usar divisiones, incloeu el fitxer @file{gregorian.ly}. Conté
definicions que podreu aplicar simplement escrivint
@code{\divisioMinima}, @code{\divisioMaior}, @code{\divisioMaxima}
y @code{\finalis} als llocs adequats de l'entrada.  Algunes
edicions usen @emph{virgula} o @emph{caesura} en comptes de
divisio minima. Per això, @file{gregorian.ly} defineix també les
ordres @code{\virgula} i @code{\caesura}.

@lilypond[quote,ragged-right]
\new VaticanaScore {
  <<
    \context VaticanaVoice {
      \override TextScript.padding = #3
      g a g
      s^\markup { "divisio minima" }
      \divisioMinima
      g a g
      s^\markup { "divisio maior" }
      \divisioMaior
      g a g
      s^\markup { "divisio maxima" }
      \divisioMaxima
      \break
      g a g
      s^\markup { "finalis" }
      \finalis
      g a g
      s^\markup { "virgula" }
      \virgula
      g a g
      s^\markup { "caesura" }
      \caesura
      g a g
    }
  >>
}

\layout {
  indent = 0
  ragged-last = ##t
}
@end lilypond

@predefined
@funindex \virgula
@funindex \caesura
@funindex \divisioMinima
@funindex \divisioMaior
@funindex \divisioMaxima
@funindex \finalis

@code{\virgula},
@code{\caesura},
@code{\divisioMinima},
@code{\divisioMaior},
@code{\divisioMaxima},
@code{\finalis}.
@endpredefined

@morerefs
Glossari musical:
@rglos{caesura},
@rglos{divisio}.

Referència de la notació:
@ref{Breath marks}.

Fitxers d'inici:
@file{ly/gregorian.ly}.


@node Gregorian articulation signs
@unnumberedsubsubsec Articulacions del cant gregorià

@cindex articulacions

A més dels signes d'articulació estàndard que es descriuen a la
secció @ref{Articulations and ornamentations}, es proveeixen signes
d'articulació dissenyats específicament per utilitzar-los amb la
notació a l'estil de l'@emph{Editio Vaticana}.

@lilypond[quote,ragged-right,verbatim]
\new VaticanaScore {
  \new VaticanaVoice {
    \override TextScript.font-family = #'typewriter
    \override TextScript.font-shape = #'upright
    \override Script.padding = #-0.1
    a\ictus_"ictus " \bar "" \break
    a\circulus_"circulus " \bar "" \break
    a\semicirculus_"semicirculus " \bar "" \break
    a\accentus_"accentus " \bar "" \break
    \[ a_"episema" \episemInitium \pes b \flexa a b \episemFinis \flexa a \]
  }
}

\layout {
  indent = 0
  ragged-last = ##t
}
@end lilypond

@morerefs
Referència de la notació:
@ref{Articulations and ornamentations}.

Fragments de codi:
@rlsr{Ancient notation}.

Referència de funcionament intern:
@rinternals{Episema},
@rinternals{EpisemaEvent},
@rinternals{Episema_engraver},
@rinternals{Script},
@rinternals{ScriptEvent},
@rinternals{Script_engraver}.

@knownissues
Certes articulacions es col·loquen massa a prop verticalment dels
caps de nota corresponents.

@node Augmentum dots (morae)
@unnumberedsubsubsec Punts de augmentació (morae)

Els punts d'augmentació, anomenats també @emph{morae}, s'escriuen
amb la funció musical @code{\augmentum}.  Observeu que
@code{\augmentum} està programat com una funció musical unària i
no com un prefix de cap.  S'aplica sols a l'expressió musical que
segueix immediatament.  És a dir, @code{\augmentum \virga c} no
tindrà cap efecte visible.  En el seu lloc, escriviu @code{\virga
\augmentum c} o @code{\augmentum @{\virga c@}}.  Tingueu en compte
també que podeu escriure @code{\augmentum @{a g@}} com abreviatura
de @code{\augmentum a \augmentum g}.

@lilypond[quote,ragged-right,verbatim]
\new VaticanaScore {
  \new VaticanaVoice {
    \[ \augmentum a \flexa \augmentum g \]
    \augmentum g
  }
}
@end lilypond

@morerefs
Referència de la notació:
@ref{Breath marks}.

Referència de funcionament intern:
@rinternals{BreathingSign}.

Fragments de codi:
@rlsr{Ancient notation}.


@node Gregorian square neume ligatures
@unnumberedsubsubsec Lligadures de neumes quadrats gregorians

@cindex Square neumes ligatures
@cindex Gregorian square neumes ligatures

La notació de neumes quadrats gregorians té suport de forma
limitada (seguint l'estil de l'Editio Vaticana).  El nucli
principal del conjunt de les lligadures ja es poden gravar, però
encara falten aspectes essencials per a una composició tipogràfica
seriosa, com (entre d'altres) l'alineació horitzontal de diverses
lligadures, l'alineació de la lletra i una gestió correcta de les
alteracions accidentals.

El suport dels neumes gregorians s'habilita per mitja de la
inclusió amb @code{\include} del fitxer @file{gregorian.ly} al
principi del fitxer.  Això fa que estiguin disponibles algunes
ordres addicionals per produir els símbols dels neumes que s'usen
a la notació del cant pla.

Els caps de les notes es poden @emph{modificar} i/o
@emph{unir}.

@itemize
@item
@funindex \virga
@funindex \stropha
@funindex \inclinatum
@funindex \auctum
@funindex \descendens
@funindex \ascendens
@funindex \oriscus
@funindex \quilisma
@funindex \deminutum
@funindex \cavum
@funindex \linea
La forma del cap es pot modificar @emph{precedint} el nom de la
nota amb qualssevol de les ordres següents:
@code{\virga},
@code{\stropha},
@code{\inclinatum},
@code{\auctum},
@code{\descendens},
@code{\ascendens},
@code{\oriscus},
@code{\quilisma},
@code{\deminutum},
@code{\cavum},
@code{\linea}.

@item
Parlant amb propietat (és a dir, notes unides) les lligadures es
produeixen escrivint una de les ordres d'unió @code{\pes}
o @code{\flexa}, per al moviment ascendent i descendent,
respectivament, @emph{intercalades} entre les notes que s'han
d'unir.
@end itemize

Una nota sense modificacions produeix un @emph{punctum}.  Tots els
altres neumes, fins i tot d'una nota amb forma diferent com la
@emph{virga}, es consideren en principi com lligadures i per això
s'han d'escriure dins de @code{\[@dots{}\]}.

@noindent
Neumes d'una nota:

@itemize
@item El @emph{punctum} és la forma bàsica de nota (en l'estil
@emph{Vaticana}: un quadrat amb una lleugera curvatura a mode
d'excel·lència tipogràfica).  A més del @emph{punctum} normal, estan
el @emph{punctum inclinatum}, oblic, produït amb el prefix
@code{\inclinatum}.  El @emph{punctum} normal es pot modificar amb
@code{\cavum}, que produeix una nota buida, @code{\linea}, que
traça línies verticals a ambdós costats de la nota.

@item La @emph{virga} té una plica descendent al costat dret.  Es
produeix mitjançant el modificador @code{\virga}.
@end itemize

@noindent
Lligadures

A diferència de gairebé tots el altres sistemes de notació de
neumes, l'aspecte tipogràfic de les lligadures no està determinat
directament per les ordres d'entrada, sinó que segueix unes
convencions que depenen del significat musical.  Per exemple, una
lligadura de tres notes amb la forma musical baix-alt-baix, com
@code{\[ a \pes b \flexa g \]}, produeix un Torculus que
consisteix en tres caps de Punctum, mentre que la forma
alt-baix-alt, com @code{\[ a \flexa g \pes b \]}, produeix
un Porrectus cma una forma de flexa corbada i un sol cap de
Punctum.  No hi ha cap ordre per gravar explícitament la forma de
flexa corbada; la decisió de quan gravar una forma de flexa
corbada està basada en l'entrada musical.  La idea d'aquest enfoc
és separar els aspectes musicals de l'entrada, de l'estil de
notació de la sortida.  D'aquesta forma, la mateixa entrada es pot
reutilitzar per gravar la mateixa música en un estil diferent de
notació de cant gregorià.

@noindent
Neumes liquats

Un altra categoria fonamental de notes al cant gregorià és la dels
anomenats neumes liquats.  Es fan servir sota certes
circumstàncies al final d'una síl·laba que acaba en una lletra
@q{liquada}, és a dir, sonores que poden tenir una altura tonal,
(nasals, l, r, v, j, i els seus diftongs equivalents).  Així, els
neumes liquats mai no s'utilitzen aïlladament (tot i que es poden
produir alguns d'ells), i sempre estan al final d'una lligadura.
Els neumes liquats es representen gràficament de dues formes
diferents més o menys intercanviables: amb una nota petita o
@q{girant} la nota principal cap a dalt o cap a baix.  La primera
forma es produeix fent un @code{pes} o una @code{flexa} normals i
modificant la forma de la segona nota: @code{\[ a
\pes \deminutum b \] }, mentre que la segona es fa modificant la
forma d'un neuma d'una nota amb @code{\auctum} i un dels
generadors de direcció @code{\descendens} o @code{\ascendens},
per exemple  @code{ \[ \auctum \descendens a \] }.

@noindent
Símbols especials

Hi ha una tercera categoria de símbols que es fan a partir d'un
petit nombre de símbols que tenen un significat especial (que, per
cert, gairebé sempre es coneixen sols vagament): el
@emph{quilisma}, el @emph{oriscus} i el @emph{strophicus}.  Tots
ells es produeixen anteposant el nom de la nota el modificador
corresponent , @code{\quilisma}, @code{\oriscus} o
@code{\stropha}.

Dins dels delimitadors de lligadures @code{\[} i @code{\]}, es
poden acumular pràcticament qualsevol quantitat de caps de nota
per formar una sola lligadura, i els prefixos de cap com
@code{\pes}, @code{\flexa}, @code{\virga}, @code{\inclinatum},
etc. es poden barrejar lliurament.  L'ús del conjunt de regles que
subjau a la construcció de lligadures a la taula anterior està
consegüentment extrapolada.  D'aquesta manera es poden crear un
numero infinit de lligadures diferents.

Observeu que l'ús d'aquests símbols a la pròpia música segueix
certes regles que el LilyPond no comprova.  Per exemple, el
@emph{quilisma} sempre és la nota intermèdia d'una lligadura
ascendent, i sol caure sobre un interval de semitò, però és
perfectament possible, si bé incorrecte, fer un quilisma d'una
nota.

A més dels símbols de nota, el fitxer @file{gregorian.ly}
defineix també les ordres @code{\versus},
@code{\responsum}, @code{\ij}, @code{\iij}, @code{\IJ} i
@code{\IIJ}, que produeixen els caràcters corresponents, per
exemple per utilitzar-los a la lletra, com marques de secció,
etc.  Aquestes ordres utilitzen caràcters d'Unicode especials i
sols funcionen si s'usa un tipus de lletra que els suportin.

La taula següent mostra un conjunt limitat, però representatiu, de
lligadures gregorianes, junt amb fragments de codi que les
produeixen.  La taula està basada en la taula de neumes estesos
del segon volum de l'Antiphonale Romanum (@emph{Liber Hymnarius}),
publicat el 1983 pels monjos de Solesmes.  La primera columna dóna
el nom de la lligadura, amb la forma principal en tipus negreta i
les formes liquades en cursiva.  La tercera forma mostra el
fragment de codi que produeix aquesta lligadura, utilitzant Sol,
La i Si com altures d'exemple.

@b{Neumes d'una nota}

@multitable @columnfractions .4 .2 .4

@item
Formes @b{Bàsica} i @emph{Liquada}
@tab
@b{Sortida}
@tab
@b{Codi del LilyPond@*}

@item
@b{Punctum}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.5\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Punctum
    \[ b' \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ b \]}

@item
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.5\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Punctum
    \[ \cavum b' \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ \cavum b \]}

@item
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.5\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Punctum
    \[ \linea b' \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ \linea b \]}

@item
@emph{Punctum Auctum Ascendens}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=2.5\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Punctum Auctum Ascendens
    \[ \auctum \ascendens b' \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ \auctum \ascendens b \]}

@item
@emph{Punctum Auctum Descendens}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=2.5\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Punctum Auctum Descendens
    \[ \auctum \descendens b' \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ \auctum \descendens b \]}

@item
@b{Punctum inclinatum}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.5\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Punctum Inclinatum
    \[ \inclinatum b' \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ \inclinatum b \]}

@item
@emph{Punctum Inclinatum Auctum}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=2.5\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Punctum Inclinatum Auctum
    \[ \inclinatum \auctum b' \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ \inclinatum \auctum b \]}

@item
@emph{Punctum Inclinatum Parvum}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Punctum Inclinatum Parvum
    \[ \inclinatum \deminutum b' \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ \inclinatum \deminutum b \]}

@item
@b{Virga}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Virga
    \[ \virga b' \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab

@end multitable

@noindent
@b{Ligaduras de dos notas}

@multitable @columnfractions .4 .2 .4

@item
@b{Clivis vel Flexa}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Clivis vel Flexa
    \[ b' \flexa g \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ b \flexa g \]}


@item
@emph{Clivis Aucta Descendens}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=2.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Clivis Aucta Descendens
    \[ b' \flexa \auctum \descendens g \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ b \flexa \auctum \descendens g \]}

@item
@emph{Clivis Aucta Ascendens}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=2.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Clivis Aucta Ascendens
    \[ b' \flexa \auctum \ascendens g \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ b \flexa \auctum \ascendens g \]}

@item
@emph{Cephalicus}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=2.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Cephalicus
    \[ b' \flexa \deminutum g \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ b \flexa \deminutum g \]}

@item
@b{Podatus o Pes}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Podatus vel Pes
    \[ g' \pes b \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ g \pes b \]}

@item
@emph{Pes Auctus Descendens}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Pes Auctus Descendens
    \[ g' \pes \auctum \descendens b \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ g \pes \auctum \descendens b \]}

@item
@emph{Pes Auctus Ascendens}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Pes Auctus Ascendens
    \[ g' \pes \auctum \ascendens b \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ g \pes \auctum \ascendens b \]}

@item
@emph{Epiphonus}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Epiphonus
    \[ g' \pes \deminutum b \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ g \pes \deminutum b \]}

@item
@emph{Pes Initio Debilis}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Pes Initio Debilis
    \[ \deminutum g' \pes b \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ \deminutum g \pes b \]}

@item
@emph{Pes Auctus Descendens Initio Debilis}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Pes Auctus Descendens Initio Debilis
    \[ \deminutum g' \pes \auctum \descendens b \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ \deminutum g \pes \auctum \descendens b \]}

@end multitable

@noindent
@b{Lligadures de diverses notes}

@multitable @columnfractions .4 .2 .4

@item
@b{Torculus}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Torculus
    \[ a' \pes b \flexa g \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ a \pes b \flexa g \]}

@item
@emph{Torculus Auctus Descendens}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Torculus Auctus Descendens
    \[ a' \pes b \flexa \auctum \descendens g \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ a \pes b \flexa \auctum \descendens g \]}

@item
@emph{Torculus Deminutus}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Torculus Deminutus
    \[ a' \pes b \flexa \deminutum g \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ a \pes b \flexa \deminutum g \]}

@item
@emph{Torculus Initio Debilis}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Torculus Initio Debilis
    \[ \deminutum a' \pes b \flexa g \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ \deminutum a \pes b \flexa g \]}

@item
@emph{Torculus Auctus Descendens Initio Debilis}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Torculus Auctus Descendens Initio Debilis
    \[ \deminutum a' \pes b \flexa \auctum \descendens g \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ \deminutum a \pes b \flexa \auctum \descendens g \]}

@item
@emph{Torculus Deminutus Initio Debilis}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Torculus Deminutus Initio Debilis
    \[ \deminutum a' \pes b \flexa \deminutum g \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ \deminutum a \pes b \flexa \deminutum g \]}

@item
@b{Porrectus}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Porrectus
    \[ a' \flexa g \pes b \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ a \flexa g \pes b \]}

@item
@emph{Porrectus Auctus Descendens}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Porrectus Auctus Descendens
    \[ a' \flexa g \pes \auctum \descendens b \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ a \flexa g \pes \auctum \descendens b \]}

@item
@emph{Porrectus Deminutus}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Porrectus Deminutus
    \[ a' \flexa g \pes \deminutum b \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ a \flexa g \pes \deminutum b \]}

@item
@b{Climacus}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Climacus
    \[ \virga b' \inclinatum a \inclinatum g \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ \virga b \inclinatum a \inclinatum g \]}

@item
@emph{Climacus Auctus}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Climacus Auctus
    \[ \virga b' \inclinatum a \inclinatum \auctum g \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ \virga b \inclinatum a \inclinatum \auctum g \]}

@item
@emph{Climacus Deminutus}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Climacus Deminutus
    \[ \virga b' \inclinatum a \inclinatum \deminutum g \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ \virga b \inclinatum a \inclinatum \deminutum g \]}

@item
@b{Scandicus}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Scandicus
    \[ g' \pes a \virga b \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ g \pes a \virga b \]}

@item
@emph{Scandicus Auctus Descendens}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Scandicus Auctus Descendens
    \[ g' \pes a \pes \auctum \descendens b \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ g \pes a \pes \auctum \descendens b \]}

@item
@emph{Scandicus Deminutus}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Scandicus Deminutus
    \[ g' \pes a \pes \deminutum b \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ g \pes a \pes \deminutum b \]}

@end multitable

@noindent
@b{Símbols especials}

@multitable @columnfractions .4 .2 .4

@item
@b{Quilisma}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Quilisma
    \[ g' \pes \quilisma a \pes b \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ g \pes \quilisma a \pes b \]}

@item
@emph{Quilisma Pes Auctus Descendens}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Quilisma Pes Auctus Descendens
    \[ g' \quilisma a \pes \auctum \descendens b \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ \quilisma g \pes \auctum \descendens b \]}

@item
@b{Oriscus}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Oriscus
    \[ \oriscus b' \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ \oriscus b \]}

@item
@emph{Pes Quassus}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Pes Quassus
    \[ \oriscus g' \pes \virga b \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ \oriscus g \pes \virga b \]}

@item
@emph{Pes Quassus Auctus Descendens}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Pes Quassus Auctus Descendens
    \[ \oriscus g' \pes \auctum \descendens b \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ \oriscus g \pes \auctum \descendens b \]}

@item
@b{Salicus}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Salicus
    \[ g' \oriscus a \pes \virga b \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ g \oriscus a \pes \virga b \]}

@item
@emph{Salicus Auctus Descendens}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Salicus Auctus Descendens
    \[ g' \oriscus a \pes \auctum \descendens b \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ g \oriscus a \pes \auctum \descendens b \]}

@item
@b{(Apo)stropha}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Stropha
    \[ \stropha b' \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ \stropha b \]}

@item
@emph{Stropha Aucta}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Stropha Aucta
    \[ \stropha \auctum b' \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ \stropha \auctum b \]}

@item
@b{Bistropha}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Bistropha
    \[ \stropha b' \stropha b \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ \stropha b \stropha b \]}

@item
@b{Tristropha}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Tristropha
    \[ \stropha b' \stropha b \stropha b \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ \stropha b \stropha b \stropha b \]}

@item
@emph{Trigonus}
@tab
@lilypond[staffsize=26,line-width=1.0\cm]
\include "neume-demo-layout.ly"
\score {
  \relative {
    % Trigonus
    \[ \stropha b' \stropha b \stropha a \]
  }
\layout { \neumeDemoLayout }}
@end lilypond
@tab
@code{\[ \stropha b \stropha b \stropha a \]}

@end multitable

@predefined
@funindex \virga
@funindex \stropha
@funindex \inclinatum
@funindex \auctum
@funindex \descendens
@funindex \ascendens
@funindex \oriscus
@funindex \quilisma
@funindex \deminutum
@funindex \cavum
@funindex \linea

Els següents prefixos de cap tenen suport:
@code{\virga},
@code{\stropha},
@code{\inclinatum},
@code{\auctum},
@code{\descendens},
@code{\ascendens},
@code{\oriscus},
@code{\quilisma},
@code{\deminutum},
@code{\cavum},
@code{\linea}.
@endpredefined

Es poden acumular els prefixos de cap, tot i que amb certes
restriccions.  Per exemple, es poden aplicar @code{\descendens}
o @code{\ascendens} a una cap, però no els dos al mateix cap.

@funindex \pes
@funindex \flexa

Es poden lligar dos caps adjacents amb les ordres infixes
@code{\pes} i @code{\flexa} per a una línia melòdica ascendent i
descendent, respectivament.

@funindex \augmentum

Utilitzeu la funció musical unària @code{\augmentum} per afegir
punts d'augmentum.

@morerefs
Glossari musical:
@rglos{ligature}.

Referència de la notació:
@ref{Gregorian square neume ligatures},
@ref{White mensural ligatures},
@ref{Ligatures}.

@knownissues
Quan apareix un punt de @code{\augmentum} al final de l'última
pauta dins d'una lligadura, a vegades es posiciona amb defecte en
el sentit vertial.  Per evitar aquest problema, escriviu una nota
addicional de salt (per exempe @code{s8}) com a última nota de la
pauta.

@code{\augmentum} hauria d'estar implementat com un prefix de cap
en comptes d'una funció musical unària, de forma que
@code{\augmentum} es pogués barrejar amb els prefixos de cap en un
ordre arbitrari.


@need 1500
@node Typesetting Kievan square notation
@subsection Gravat del cant kievà en notació quadrada


@node Kievan contexts
@unnumberedsubsubsec Contextos del cant kievà

@cindex KievanVoice
@cindex KievanStaff

De la mateixa manera que amb les notacions mensural i gregoriana,
poden usar-se els contextos predefinitis @code{KievanVoice} i
@code{KievanStaff} per gravar una peça en notació quadrada.
Aquests contextos inicien totes les propietats de context
necessàries als seus valors adequats, de manera que podem
posar-nos a l'obra immediatament amb la introducció del propi
cant:

@lilypond[quote,ragged-right,verbatim]
% Paràmetres de tipus de lletra per al ciríl·lic
\paper {
  property-defaults.fonts.serif = "Linux Libertine O,serif"
}

\score {
  <<
    \new KievanVoice = "melody" \relative c' {
      \cadenzaOn
        c4 c c c c2 b\longa
        \bar "k"
    }
    \new Lyrics \lyricsto "melody" {
      Го -- спо -- ди по -- ми -- луй.
    }
  >>
}
@end lilypond

@morerefs
Glossari musical:
@rglos{Kievan notation}.

@knownissues
El Lilypond dóna suport a la notació del cant kievà a l'estil
sinodal, tal i com s'usava als cantorals impresos pel Sacre Sínode
Rus a la dècada de 1910 i fa poc reimprès per la Casa de
Publicacions del Patriarcat de Moscú.  El LilyPond no dóna suport
a les formes anteriors (menys corrents) de notació kievana que
s'usaven a Galitzia per a la notació cant pla rutè.

@node Kievan clefs
@unnumberedsubsubsec Claus del cant kievà
@cindex clefs

A la notació kievana sols s'utilitza una clau (la clau
Tse-fa-ut).  S'utilitza per indicar la posició del Do:

@lilypond[quote,fragment,notime,verbatim]
  \clef "kievan-do"
  \kievanOn
  c'
@end lilypond

@morerefs
Glossari musical:
@rglos{Kievan notation},
@rglos{clef}.

Referència de la notació:
@ref{Clef}.

@node Kievan notes
@unnumberedsubsubsec Notes del cant kievà

@cindex caps de nota antigues

Per a la notació quadrada del cant kievà, s'ha d'escollir l'estil
apropiat per a la forma del cap de les notes i s'han de suprimir
els corxets i les pliques.  Això s'aconsegueix mitjançant una
crida a la funció @code{\kievanOn}, que estableix les propietats
adequades per al cap , plica i corxet de les notes.  Un cop que
les notes d'estil kievà ja no calen, poden revertir-se aquestes
propietats cridant a la funció @code{\kievanOff}.

La nota fina del cant kievà, que sol anar al final d'una peça
musical, pot seleccionar-se establint la duració al valor
@code{\longa}.  La marca kievana de recitatiu, utilitzada per
indicar l'entonació de diverses síl·labes sobre una sola nota, es
pot seleccionar establint la duració al valor@code{\breve}.  El
següent exemple mostra les diverses formes del cap de les notes
del cant kievà:

@lilypond[quote,fragment,ragged-right,verbatim]
\autoBeamOff
\cadenzaOn
\kievanOn
b'1 b'2 b'4 b'8 b'\breve b'\longa
\kievanOff
b'2
@end lilypond

@morerefs
Glosario musical:
@rglos{Kievan notation},
@rglos{note head}.

Referencia de la notació:
@ref{Note head styles}.

@knownissues
El LilyPond determina de forma automàtica s'ha de traçar la forma
d'una nota amb la plica cap amunt o cap avall. Tanmateix, quan
s'està gravant un cant de notació quadrada, és preceptiu que les
pliques estiguin orientades en la mateixa direcció dins d'un
melisma.  Això pot fer-se manualment fixant la propietat
@code{direction} de l'objecte @code{Stem}.

@node Kievan accidentals
@unnumberedsubsubsec Alteracions accidentals del cant kievà

@cindex alteracions accidentals

L'estil @code{kievan} per a les alteracions accidentals se
selecciona amb la propietat @code{alteration-glyph-name-alist} del grob
@code{Accidental}.  L'estil @code{kievan} proveeix uns signes de
sostingut i de bemoll diferents de l'estil predeterminat.  No
existeix el becaire a la notació kievana.  El símbol del sostingut
no s'utilitza a la música sinodal però pot aparèixer en manuscrits
més antics.  S'ha inclòs principalment a efectes de compatibilitat.

@lilypond[quote,fragment,notime,verbatim]
\clef "kievan-do"
\override Accidental.alteration-glyph-name-alist =
 #alteration-kievan-glyph-name-alist
bes' dis'
@end lilypond

@morerefs
Glossari musical:
@rglos{Kievan notation},
@rglos{accidental}.

Referència de la notació:
@ref{Accidentals},
@ref{Automatic accidentals},
@ref{The Emmentaler font}.

@node Kievan bar line
@unnumberedsubsubsec Línies divisòries del cant kievà

Normalment es col·loca una figura decorativa al final d'una peça
de notació kievana, que pot denominar-se com «doble barra final
del cant kievà». Es pot invocar com @code{\bar "k"}.

@lilypond[quote,fragment,notime,verbatim]
  \kievanOn
  \clef "kievan-do"
  c' \bar "k"
@end lilypond

@morerefs
@ref{Bar lines},
@ref{The Emmentaler font}.

@node Kievan melismata
@unnumberedsubsubsec Melismes del cant kievà

@cindex lligadures

Les notes que estan dins d'un melisma del cant kievà se solen
col·locar a poca distància entre sí i cada melisma està separat
dels altres per un espai buit.  Això es fa per permetre al cantor
la identificació ràpida de les estructures melòdiques del cant
Znamenny.  Al LilyPond, els melismes es tracten com lligadures i
l'espaiat està implementat pel gravador
@code{Kievan_ligature_engraver}.

Quan s'usen els contextos @code{KievanVoice} i
@code{KievanStaff}, s'habilita el gravador
@code{Kievan_ligature_engraver} de forma predeterminada.  En
altres contextos es pot invocar substituint el gravador
@code{Ligature_bracket_engraver} per
@code{Kievan_ligature_engraver} al bloc layout:

@example
\layout @{
  \context @{
    \Voice
    \remove Ligature_bracket_engraver
    \consists Kievan_ligature_engraver
  @}
@}
@end example

L'espaiat entre les notes que estan dins d'una mateixa lligadura
kievana pot controlar-se establint la propietat @code{padding} de
@code{KievanLigature}. L'exemple següent mostra l'ús de les
lligadures del cant kievà:

@lilypond[quote,ragged-right,verbatim]
% Paràmetres de tipus de lletra per a ciríl·Lic
\paper {
  property-defaults.fonts.serif = "Linux Libertine O,serif"
}

\score {
  <<
    \new KievanVoice = "melody" \relative c' {
      \cadenzaOn
        e2 \[ e4( d4 ) \] \[ c4( d e  d ) \] e1 \bar "k"
    }
    \new Lyrics \lyricsto "melody" {
      Га -- врі -- и -- лу
    }
  >>
}
@end lilypond

@morerefs
Glossari musical:
@rglos{ligature}.

Referència de la notació:
@ref{White mensural ligatures},
@ref{Gregorian square neume ligatures},
@ref{Ligatures}.

@knownissues
L'espaiat horitzontal de les lligadures és mediocre.

@node Working with ancient music - scenarios and solutions
@subsection Treball amb música antiga -- escenaris i solucions

El treball amb música antiga implica amb freqüència tasques
addicionals que difereixen considerablement de la notació moderna
per a la que es va dissenyar el LilyPond.  A la resta d'aquesta
secció es perfilen uns quants escenaris típics, amb suggeriments
de solucions.  Entre ells estan els següents:

@itemize
@item com fer incipits
(o sigui, material a mode de prefaci que indica com era
l'original)  a les transcripcions modernes de música mensurals;
@item com aconseguir el disseny @emph{Mensurstriche}
que s'usa amb freqüència per a les transcripcions modernes de
música polifònica;
@item com transcriure cant gregorià en notació moderna;
@item com generar notació antiga i moderna a partir de la mateixa font.
@end itemize


@node Incipits
@unnumberedsubsubsec Incipits
@funindex \incipit
@cindex incipits, añadir

En transcriure música mensural a la notació moderna, és costum
posar una indicació de la forma en la qual apareixien en la versió
original els silencis i la nota o notes inicials (fins i tot amb
les claus originals).  Això rep el nom de @emph{incipit}.  L'ordre
@code{\incipit} usa el valor de @code{indent} del
pentagrama principal per fixar l'espai horitzontal que ocupa
l'incipit, i @code{incipit-width} per establir l'amplada del
pentagrama del propi incipit.

@lilypond[verbatim,quote,ragged-right]
\score {
  \new Staff <<
    \new Voice = Tenor {
      \set Staff.instrumentName = "Tenor"
      \override Staff.InstrumentName.self-alignment-X = #RIGHT
      \incipit { \clef "mensural-c4" \key f \major r\breve r1 c'1 }
      \clef "treble_8"
      \key f \major
      R1 r2 c'2 |
      a4. c'8
    }
    \new Lyrics \lyricsto Tenor { Cyn -- thia your }
  >>
  \layout
  {
    indent = 5\cm
    incipit-width = 3\cm
  }
}
@end lilypond

@knownissues
Observeu que s'ha de configurar el contingut de
@code{instrumentName} dins de la música, perquè aparegui
l'incipit.  Si no voleu que aparegui cap nom per a l'instrument,
utilitzeu @code{\set Staff.instrumentName = ""}.

@c @morerefs
@c ... and reference to other sections ...


@node Mensurstriche layout
@unnumberedsubsubsec Disposició tipus «Mensurstriche»

@emph{Mensurstriche} (@q{línies de mensuració}) és el terme
acceptat per a les barres de compàs que es tracen entre els
pentagrames d'un sistema però no dins dels propis pentagrames.  És
una forma comuna de preservar l'aspecte visual de les duracions de
l'original, és a dir, sense haver de dividir les notes sincopades
a les barres de compàs, i al mateix temps oferir l'ajuda
orientativa que proporcionen les barres de compàs.

@lilypondfile[verbatim,quote,texidoc]
{snippets/mensurstriche-layout-bar-lines-between-the-staves.ly}


@c @morerefs
@c ... and reference to other sections ...


@node Transcribing Gregorian chant
@unnumberedsubsubsec Transcripció de cant gregorià

El cant gregorià es pot transcriure a notació moderna amb certs
ajustaments senzills.

@b{Pliques}.  Totes les pliques es poden eliminar d'un cop
retirant el gravador @code{Stem_engraver} del context de veu:

@example
\layout @{
  @dots{}
  \context @{
    \Voice
      \remove Stem_engraver
  @}
@}
@end example

@b{Compàs}.  Per al cant no mesurat, hi ha diverses alternatives.

Es pot eliminar el gravador Time_signature_engraver del context
de Staff sense cap efecte secundari negatiu.  L'alternativa, que
és fer transparent la indicació de compàs, deixa un espai en blanc
a la partitura, atès que indicació invisible segueix ocupant un
espai.

En molts casos dóna un bon resultat @code{\set Score.timing =
##f}.  Una altra alternativa és utilitzar @code{\cadenzaOn} i
@code{\cadenzaOff}.

Per treure les barres de compàs, l'enfoc radical consisteix de
retirar (mitjançant l'ordre @code{\remove}) el gravador
Bar_engraver del context de pentagrama Staff.  Un cop més, en
comptes d'això podem usar @code{\hide BarLine} si cal
ocasionalment una barra de compàs.

Un tipus de transcripció molt comuna és el cant de recitatiu, en
el qual la nota repetida s'indica amb una breu.  Es pot treballar
el text del recitatiu de dues maneres.  Podem posar-lo com una sola
síl·laba alineada per l'esquerra:


@lilypond[verbatim,ragged-right]
chant = \relative {
  \clef "G_8"
  c'\breve c4 b4 a c2 c4  \divisioMaior
  c\breve c4 c f, f \finalis
}

verba = \lyricmode {
  \once \override LyricText.self-alignment-X = #-1
  "Noctem quietam et" fi -- nem per -- fec -- tum
  \once \override LyricText.self-alignment-X = #-1
  "concedat nobis Dominus" om -- ni -- po -- tens.
}
\score {
  \new Staff <<
  \new Voice = "melody" \chant
  \new Lyrics = "one" \lyricsto melody \verba
  >>
  \layout {
    \context {
      \Staff
      \remove Time_signature_engraver
      \remove Bar_engraver
    }
    \context {
      \Voice
      \remove Stem_engraver
    }
  }
}
@end lilypond

Això funciona bé en la mesura en què el text no contingui un salt
de línia.  Si és el cas, una alternativa seria afegir notes
ocultes a la partitura, en combinació amb canvis en la visibilitat
de les pliques:

En certs estils de transcripció, s'usen pliques de forma
ocasional, per exemple per indicar la transició a partir d'un
recitatiu monotònic a un gest melòdic fix.  En aquests casos podem
usar bé @code{\hide Stem} o bé @code{\override Stem.length = #0}
enlloc d'eliminar el gravador @code{Stem_engraver} amb
@code{\remove}, i restaurar la plica amb el corresponent
@code{\undo \hide Stem}.

@lilypond[verbatim,ragged-right]
chant = \relative {
  \clef "G_8"
  \set Score.timing = ##f
  \hide Stem
  c'\breve \hide NoteHead  c c c c c
  \undo \hide NoteHead
  \undo \hide Stem \stemUp c4 b4 a
  \hide Stem c2 c4  \divisioMaior
  c\breve \hide NoteHead c c c c c c c
  \undo \hide NoteHead c4 c f, f \finalis
}

verba = \lyricmode {
  No -- ctem qui -- e -- tam et fi -- nem per -- fec -- tum
  con -- ce -- dat no -- bis Do -- mi -- nus om -- ni -- po -- tens.
}

\score {
  \new Staff <<
    \new Voice = "melody" \chant
    \new Lyrics \lyricsto "melody" \verba
  >>
  \layout {
    \context {
      \Staff
      \remove Time_signature_engraver
      \hide BarLine
    }
  }
}
@end lilypond

Una altra situació és la transcripció de cants neumàtics o
melismàtics, és a dir, cants amb un número variable de notes en
cada síl·laba.  En aquest cas, podem establir els grups de
síl·labes clarament separats, normalment també les subdivisions
d'un melisma major.  Una forma d'aconseguir-lo és usar un
@code{\time} fix, per exemple 1/4, i deixar que cada síl·laba o
grup de notes ompli un d'aquests compassos, amb l'ajuda de grups
de valoració especial o duracions més breus.  Si les línies
divisòries i totes les altres indicacions rítmiques es fan
transparents, i l'espai que rodeja les línies divisòries
s'augmenta, es proporciona una representació acceptable de
l'original, en notació moderna.

Per evitar que les síl·labes de diferent amplada (com @qq{-ri} i
@qq{-rum}) disposin els grups de notes de les síl·labes de forma
irregular, es pot ajustar la propietat @code{'X-extent} de
l'objecte @code{LyricText} a un valor fix.  Una altra forma més
enutjosa seria afegir les síl·labes com elements de
@code{\markup}.  Si calen més ajustos posteriorment, això es pot
fer fàcilment amb @q{notas} @code{s}.

@lilypond[verbatim,quote]
spiritus = \relative {
  \time 1/4
  \override Lyrics.LyricText.X-extent  = #'(0 . 3)
  d'4 \tuplet 3/2 { f8 a g } g a a4 g f8 e
  d4 f8 g g8 d f g a g f4 g8 a a4  s
  \tuplet 3/2 { g8 f d } e f g a g4
}

spirLyr = \lyricmode {
  Spi -- ri -- _ _ tus  _ Do -- mi -- ni  _ re -- ple -- _ vit _
  or -- _ bem _  ter -- ra -- _ rum, al -- _ _ le -- _ lu
  -- _ ia.
}
\score {
  \new Staff <<
    \new Voice = "chant" \spiritus
    \new Lyrics = "one" \lyricsto "chant" \spirLyr
  >>
  \layout {
    \context {
      \Staff
      \remove Time_signature_engraver
      \override BarLine.X-extent = #'(-1 . 1)
      \hide Stem
      \hide Beam
      \hide BarLine
      \hide TupletNumber
    }
  }
}
@end lilypond

@c extract from 1.6.1.1

@c @morerefs
@c ... and reference to other sections ...


@node Ancient and modern from one source
@unnumberedsubsubsec Antiga i moderna des de la mateixa font

@lilypondfile[verbatim,quote,ragged-right,texidoc,doctitle]
{snippets/using-tags-to-produce-mensural-and-modern-music-from-the-same-source.ly}
