@c -*- coding: utf-8; mode: texinfo; documentlanguage: ca -*-

@ignore
    Translation of GIT committish: 24dd6365d3d05f13b9259f547be9b2517851a5d1

    When revising a translation, copy the HEAD committish of the
    version that you are working on.  For details, see the Contributors'
    Guide, node Updating translation committishes..
@end ignore

@c \version "2.25.23"

@c Translators: Walter Garcia-Fontes
@c Translation checkers:

@ignore
GDP TODO list

Negative numbers are allowed:
> Are you sure? The following works well
> \paper{
>   first-page-number = -2
> }
> and prints page number -1 on the second page, for example.


Clarify
http://code.google.com/p/lilypond/issues/detail?id=68

@end ignore


@node Spacing issues
@chapter Gestió de l'espai

La disposició global sobre el paper ve determinada per tres
factors: el disseny de la pàgina, els salts de línia i l'espaiat.
Aquests factors influeixen entre sí.  L'elecció d'un o altre
espaiat determina quina densitat acaba tenint cada sistema de
música.  Això influeix en el lloc en el qual s'escullen els salts
de línia i, en últim terme, en el nombre de pàgines que té una
partitura.

Considerat globalment, aquest procés es produeix en quatre fases:
en primer lloc es trien unes distàncies elàstiques o @q{molls},
basats en la duració de les figures.  Es proves totes les
combinacions de salts de línia possibles, i per a cada una d'elles
es calcula una puntuació de @q{maldat}.  Després es fa una
estimació de l'altura de cada un dels possibles sistemes.
Finalment se selecciona una combinació de salts de pàgina i de
línia de tal forma que ni l'espaiat horitzontal ni el vertical
estiguin massa estrets ni estirats.

Hi ha dos tipus de blocs que poden contenir ajustaments de
disposició: @code{\paper @{@dots{}@}} i @code{\layout
@{@dots{}@}}.  El bloc @code{\paper} conté ajustament de
disposició de la pàgina que s'espera siguin els mateixos per a
totes les partitures d'un llibre o part de llibre, etc.  Vegeu
@ref{Page layout}.  El bloc @code{\layout} conté
ajustaments de disposició de la partitura, com el nombre de
sistemes a utilitzar, o la separació entre grups de pentagrama,
etc. Vegeu @ref{Page layout}.


@node Page layout
@section Disposició de la pàgina

Aquesta secció estudia les opcions de disposició de la pàgina per
al bloc @code{\paper}.


@node The paper block
@subsection El bloc @code{\paper}

Els blocs @code{\paper} poden aparèixer en tres llocs diferents
per formar una jerarquia descendent de blocs @code{\paper}:

@itemize

@item
Al principi del fitxer, abans de qualsevol bloc
@code{\book}, @code{\bookpart}, o @code{\score}.

@item
Dins d'un bloc @code{\book} però fora de qualsevol bloc
@code{\bookpart} o @code{\score} que estiguin dins d'aquest llibre.

@item
Dins d'un bloc @code{\bookpart} però fora de qualsevol
@code{\score} que estigui dins d'aquesta part de llibre.

@end itemize

No es posasr un bloc @code{\paper} dins d'un bloc @code{\score}.

Els valors dels camps filtres aquesta jerarquia, persistint els
valors establerts més a dalt a la jerarquia a no ser que se
sobreescriguin per algun valor establert a sot de la jerarquia.

Poden aparèixer diversos blocs @code{\paper} en cada u dels
nivells, per exemple com a part de diversos fitxers inclosos amb
@code{\include}.  Si és el cas, els camps en cada nivell es
combinen, agafant precedència els camps que apareixen més tard si
es produeixen camps duplicats.

Entre els ajustaments que poden aparèixer dins d'un bloc
@code{\paper} estan els següents:

@itemize

@item
la funció de l'Scheme @code{set-paper-size},

@item
variables de @code{\paper} utilitzades per personalitzar la
disposició de la pàgina, i

@item
definicions de marcatge utilitzats per personalitzar la disposició
dels encapçalaments, peus i títols.

@end itemize

La funció @code{set-paper-size} s'estudia a la secció següent,
@ref{Paper size and automatic scaling}.  Les variables de
@code{\paper} que s'ocupen de la disposició de la pàgina
s'estudien en seccions posteriors.  Les definicions d'elements de
marcatge que s'encarreguen dels encapçalaments, peus i títols
s'estudien a
@ref{Custom titles headers and footers}.

Gairebé totes les variables de @code{\paper} funcionen sols dins
d'un bloc @code{\paper}.  Les poques que funcionen també a un bloc
@code{\layout} s'indiquen a
@ref{The layout block}.

Excepte quan s'especifica el contrari, totes les variables de
@code{\paper} que corresponen a distàncies sobre la pàgina es
mesuren en milimetres, a no ser que l'usuari especifiqui unes
unitats diferents.  Per exemple, la declaració següent estableix
el marge superior @code{top-margin} a deu mil·límetres:

@example
\paper @{
  top-margin = 10
@}
@end example

Per fixar-lo a @code{0.5} polzades, utilitzeu el sufix d'unitats
@code{\in}:

@example
\paper @{
  top-margin = 0.5\in
@}
@end example

Els sufixos d'unitats que estan disponibles són @code{\mm},
@code{\cm}, @code{\in} i @code{\pt}.  Aquestes unitats són valors
simples per convertir a partir de mil·límetres; estan definits a
@file{ly/paper-defaults-init.ly}.  Per claredat, en usar
mil·límetres, se sol escriure el sufix @code{\mm} tot i que no cal
tècnicament.

També és possible definir valors de @code{\paper} utilitzant
l'Scheme.  L'equivalent de l'Scheme de l'exemple anterior és:

@example
\paper @{
  #(define top-margin (* 0.5 in))
@}
@end example

@morerefs
Referència de la notació:
@ref{Paper size and automatic scaling},
@ref{Custom titles headers and footers},
@ref{The layout block}.

Fitxers instal·lats:
@file{ly/paper-defaults-init.ly}.


@need 1500
@node Paper size and automatic scaling
@subsection Mida del paper i escalat automàtic

@cindex mida del paper
@cindex mida de la pàgina

@funindex \paper


@node Setting paper size
@unnumberedsubsubsec Establiment de la mida del paper

@q{A4} és el valor predeterminat si no s'estableix cap mida de
pàgina explícitament.  Però hi ha dues funcions que es poden usar
per modificar-lo:

@table @code
@item set-default-paper-size

@example
#(set-default-paper-size "quarto")
@end example

que sempre s'ha de col·locar a l'àmbit superior, i

@item set-paper-size

@example
\paper @{
  #(set-paper-size "tabloid")
@}
@end example

que es pot col·locar sempre dins d'un bloc @code{\paper}.
@end table

Si s'usa la funció @code{set-default-paper-size} a l'àmbit
superior jeràrquic, ha d'anar abans de qualsevol bloc
@code{\paper}.  @code{set-default-paper-size} estableix la mida de
totes les pàgines, mentre que @code{set-paper-size} estableix sols
la mida de les pàgines a les quals s'aplica el bloc
@code{\paper}.  Per exemple, si el bloc @code{\paper} està al
principi del fitxer, aplica la mida de paper a totes les pàgines.
Si el bloc @code{\paper} està dins d'un bloc @code{\book},
aleshores la mida del paper sols s'aplica a aquest llibre.

Quan s'usa la funció @code{set-paper-size}, s'ha de col·locar
@emph{abans} de qualsevol altra funció que es faci servir dins del
mateix bloc @code{\paper}.  Vegeu
@ref{Automatic scaling to paper size}.

Les mides de pàgina estan definides al fitxer
@file{scm/paper.scm}, i tot i que és possible afegir mides
personalitzades, se sobreescriuran a les actualitzacions del
programari posteriors.  La llista de totes les mides de paper
disponibles estan a @ref{Predefined paper sizes}.

@c An appendix entry exists for paper sizes but is not auto-generated

Es pot usar l'ordre següent al fitxer per afegir una mida de
pàgina personalitzada que es pot usar després amb
@code{set-default-paper-size} o amb @code{set-paper-size} segons
convengui,

@example
#(set! paper-alist (cons '("mi tamaño" . (cons (* 15 in) (* 3 in))) paper-alist))

\paper @{
  #(set-paper-size "mi tamaño")
@}
@end example

Es pot usar qualsevol de les unitats @code{in} (polzades),
@code{cm} (centímetres) o @code{mm} (mil·límetres).

@cindex paper, mida, orientació
@cindex pàgina, orientació de la
@cindex paper, mida, apaïsat

Si s'afageix el símbol @code{'landscape} a la funció de la mida de
la pàgina, el paper es gira 90 graus i s'estableix adequadament
l'amplada de les línies.

@example
#(set-default-paper-size "a6" 'landscape)
@end example

Es poden intercanviar les dimensions del paper @emph{sense que la
impressió resulti girada} (com quan s'imprimeix en mida targeta
postal, o en crear gràfics per a la seva inclusió en comptes d'un
document independent) afegint @samp{landscape} després del nom de
la pròpia mida del paper:

@example
#(set-default-paper-size "a6landscape")
@end example

Quan la mida del paper acaba de forma explícita amb
@samp{landscape} o amb @samp{portrait}, la presència d'un símbol
@code{'landscape} @emph{solamente} afecta a l'orientació de la
impressió, no a les dimensions del paper que s'usen per a la
disposició.

@morerefs
Referència de la notació:
@ref{Automatic scaling to paper size},
@ref{Predefined paper sizes}.

Fitxers instal·lats:
@file{scm/paper.scm}.


@node Automatic scaling to paper size
@unnumberedsubsubsec Escalat automàtic de la mida del paper

Si es canvia la mida del paper amb una de les funcions de l'Scheme
(@code{set-default-paper-size} o @code{set-paper-size}),
els valors d'algunes variables de @code{\paper} se escalen
automàticament a la nova mida.  Per sortejar l'escalat automàtic
per a una variable determinada, establiu el valor de la variable
després d'establir la mida del paper.  Observeu que l'escalat
automàtica no s'activa mitjançant l'ajustament de les variables
@code{paper-height} o de @code{paper-width}, fins i tot
@code{paper-width} pot influir sobre altres valors (això és
diferent a l'escalat i s'estudia més a baix).  Les funcions
@code{set-default-paper-size} i @code{set-paper-size} es descriuen
a @ref{Setting paper size}.

Les dimensions verticals afectades per l'escalat automàtic són
@code{top-margin} i @code{bottom-margin} (vegeu @ref{Fixed vertical spacing paper variables}).  Les dimensions horitzontals
afectades per l'escalat automàtic són @code{left-margin},
@code{right-margin}, @code{inner-margin}, @code{outer-margin},
@code{binding-offset}, @code{indent} i @code{short-indent} (vegeu
@ref{Horizontal spacing paper variables}).

Els valors predeterminats per a aquestes dimensions estan fixats
al fitxer @file{ly/paper-defaults-init.ly}, usant variables
internes anomenades @code{top-margin-default},
@code{bottom-margin-default}, etc.  Aquests són els valors que
resulten de la mida predeterminat del paper @code{a4}.  Com a
referència, amb el paper @code{a4} l'alçada  @code{paper-height}
és @code{297\mm} i l'amplada @code{paper-width} és @code{210\mm}.

@morerefs
Referència de la notació:
@ref{Fixed vertical spacing paper variables},
@ref{Horizontal spacing paper variables}.

Fitxers d'inici:
@file{ly/paper-defaults-init.ly},
@file{scm/paper.scm}.


@node Fixed vertical spacing paper variables
@subsection Variables fixes d'espaiat vertical de @code{\paper}

@warning{Algunes dimensions de @code{@bs{}paper} s'escalen
automàticament a la mida del paper cosa que pot portar a un
comportament no esperat.  Vegeu
@ref{Automatic scaling to paper size}.}

Els valors predeterminats (previs a l'escalat) estan definits al
fitxer @file{ly/paper-defaults-init.ly}.

@table @code
@item paper-height (alçada del paper)
@funindex paper-height

Alçada de la pàgina, no fixada de forma predeterminada.  Observeu
que l'escalat automàtic d'algunes dimensions verticals no resulta
afectat per això.

@item top-margin (marge superior)
@funindex top-margin

Marge entre l'extrem superior de la pàgina i la part superior de
la zona imprimible.  Si es modifica el mida del paper, el valor
predeterminat d'aquesta dimensió s'escala d'acord amb allò.

@item bottom-margin (marge inferior)
@funindex bottom-margin

Marge entre la part inferir de la zona imprimible i l'extrem
inferior de la pàgina.  Si es modifica la mida del paper, s'escala
d'acord amb allò el valor predeterminat d'aquesta dimensió.

@item ragged-bottom (sense justificar per sota)
@funindex ragged-bottom

Si això es fixa al valor vertader, els sistemes es disposen segons
el seu espaiat natural, ni comprimit ni ampliat verticalment per
reomplir la pàgina.

@item ragged-last-bottom (sense justificar l'última per sota)
@funindex ragged-last-bottom

Si s'estableix al valor fals, aleshores l'última pàgina (tant del
document com de cada secció que s'hagué creat amb un bloc
@code{\bookpart}) es justifica verticalment de la mateixa forma
que les pàgines anteriors.
@end table

@morerefs
Referència de la notació:
@ref{Automatic scaling to paper size}.

Fitxers d'inici:
@file{ly/paper-defaults-init.ly}.

Fragments de codi:
@rlsr{Spacing}.

@knownissues
Els títols (estrets del bloc @code{\header}) es tracten com a
sistemes, això doncs @code{ragged-bottom} i
@code{ragged-last-bottom} augmenten la separació entre els títols
i el primer sistema de la partitura.

Les mides de paper definits explícitament sobreescriuen qualsevol
ajustament dels marges superior i inferior definits per l'usuari.

@node Flexible vertical spacing paper variables
@subsection Variables flexibles d'espaiat vertical de @code{\paper}

En quasi totes els casos és preferible que les distàncies
verticals entre certs elements (com marges, títols, sistemes i les
diferents partitures) siguin flexibles, de manera que s'ampliïn i
comprimeixin adequadament depenent de la situació. Estan
disponibles un cert nombre de variables del bloc @code{\paper}
(indicades més a baix) per realitzar un ajustament fi del
comportament d'aquestes dimensions en front a la seva ampliació o
compressió.

Observeu que les variables de @code{\paper} que s'estudien a
aquesta secció no controlen l'espaiat dels pentagrames que estan
dins dels sistemes individual.  L'espaiat dins dels sistemes es
controla per mitjà de propietats de grob, amb ajustaments que
s'escriuen normalment dins d'un bloc @code{\score} o
@code{\layout}, i no dins del bloc @code{\paper}.  Vegeu
@ref{Flexible vertical spacing within systems}.


@node Structure of flexible vertical spacing alists
@unnumberedsubsubsec Estructura de les listes-A d'espaiat vertical flexible

Cadascuna de les variables d'espaiat de @code{\paper} flexibles és
una llista-A (llista associativa) que conté quatre @emph{claus}:

@itemize

@item
@code{basic-distance} (distància bàsica):
distància vertical, mesurada en espais de pentagrama, entre els
@emph{punts de referència} dels dos elements, quan no resulti cap
col·lisió, i no es produeixi cap ampliació o compressió.  El punt
de referència d'un element de marcatge (de títol o del nivell
jeràrquic superior) és el seu punt més alt, i el punt de
referència d'un sistema és el centre vertical del
@code{StaffSymbol} més proper (fins i tot si es tracta d'una línia
que no és un pentagrama, com un context @code{Lyrics}).  Els
valors de @code{distància bàsica} menors de @code{padding} o de
@code{minimum-distance} no són significatius, perquè la distància
resultant mai no serà menor de @code{padding} o de
@code{minimum-distance}.

@item
@code{minimum-distance} (distància mínima):
La distància vertical mínima permesa, mesurada en espais de
pentagrama, entre els punts de referència dels dos elements, quan
es produeix una compressió.  Els valors de @code{minimum-distance}
menors de @code{padding} no són significatius, perquè la distància
resultant mai no serà menor de @code{padding}.

@c TODO: explain skylines somewhere and xref to it from here.

@item
@code{padding} (farciment):
mínim espai vertical buit necessari entre els rectangles
circumdants (o les línies d'horitzó) dels dos elements, mesurat en
espais de pentagrama.

@item
@code{stretchability} (capacitat d'ampliació):
mesurada sense unitats de la propensió relativa d'aquesta dimensió
a ampliar-se.  Si és zero, la distància no s'ampliarà (a no ser
que resultassin col·lisions).  Si és positiva, la significació del
valor de la capacitat d'ampliació de una dimensió concreta depèn
sols de la seva relació amb els valors de @code{stretchability} de
les altres dimensions.  Per exemple, si una dimensió té el doble de
@code{stretchability} que una altra, s'ampliarà amb el doble de
facilitat.  Els valors han de ser no negatius i finits.  El valor
@code{+inf.0} provoca un error de programació i s'ignora, però es
pot usar @code{1.0e7} per a un moll gairebé infinitament
ampliable.  Si no es fixa un valor, el valor predeterminat
s'estableix a @code{basic-distance}.  Observeu que la propensió de
la dimensió a @emph{comprimir-se} no es pot establir directament
per l'usuari i és igual a
(@code{basic-distance}@tie{}@minus{}@tie{}@code{minimum-distance}).

@end itemize

Si una pàgina té un marge inferior no justificat, la distància
resultant és la més gran de:

@itemize

@item
@code{basic-distance},

@item
@code{minimum-distance}, i

@item
@code{padding} més la distància més petita necessària per eliminar
les col·lisions.


@end itemize

Per a partitures de diverses pàgines amb la part inferior no
justificada a l'última pàgina, l'última pàgina usarà el mateix
espaiat que la pàgina anterior sempre i quan hi hagi espai
suficient per a això.

Els mètodes específics per a la modificació de les llistes-A
s'estudien a @ref{Modifying alists}.  El següent
exemple mostra les dues formes en les quals poden modificar-se
aquestes llistes-A.  La primera declaració actualitza un parell
clau-valor individualment, i la segona redefineix la variable
completament:

@example
\paper @{
  system-system-spacing.basic-distance = #8
  score-system-spacing =
    #'((basic-distance . 12)
       (minimum-distance . 6)
       (padding . 1)
       (stretchability . 12))
@}
@end example


@node List of flexible vertical spacing paper variables
@unnumberedsubsubsec Llista de variables d'espaiat de @code{\paper} verticals flexibles

Els noms d'aquestes variables segueixen el format
@code{@var{superior}-@var{inferior}-spacing}, on
@code{@var{superior}} i @code{@var{inferior}} són els elements que
s'espaiaran.  Cada distància es mesura entre els punts de
referència dels dos elements (vegeu més a dalt la descripció de
l'estructura de la llista-A).  Observeu que en aquests noms de
variable, el terme @q{@code{markup}} es refereix tant a
@emph{elements de marcatge de títol} (@code{bookTitleMarkup} o
@code{scoreTitleMarkup}) com a @emph{elements de marcatge del
nivell superior} (vegeu @ref{File structure}).  Totes les
distàncies es mesuren en espais de pentagrama.

Els ajustaments predeterminats estan definits en el fitxer
@file{ly/paper-defaults-init.ly}.

@c TODO: Where do headers/footers fit in? -mp

@table @code
@item markup-system-spacing
@funindex markup-system-spacing

distància entre un element de marcatge (de títol o del nivell
superior) i el sistema que el segueix.

@item score-markup-spacing
@funindex score-markup-spacing

distància entre l'últim sistema d'una partitura i l'element de
marcatge (de títol o del nivell superior) que el segueix.

@item score-system-spacing
@funindex score-system-spacing

distància entre l'últim sistema d'una partitura i el primer
sistema de la partitura que el segueix, quan no existeix cap
element de marcatge (de títol o del nivell superior) entre ells.

@item system-system-spacing
@funindex system-system-spacing

distància entre dos sistemes dins de la mateixa partitura.

@item markup-markup-spacing
@funindex markup-markup-spacing

distancia entre dos elements de marcatge (de títol o del nivell
superior).

@item last-bottom-spacing
@funindex last-bottom-spacing

distància des de l'últim sistema o element de marcatge del nivell
superior en una pàgina, fins la part inferior de la zona
imprimible (és a dir, l'extrem superior del marge inferior).

@item top-system-spacing
@funindex top-system-spacing

distància des de la part superior de la zona imprimible (és a dir,
l'extrem inferior del marge superior) fins el primer sistema d'una
pàgina, quan no hi ha cap element de marcatge (de títol o de
nivell superior) entre els dos.

@item top-markup-spacing
@funindex top-markup-spacing

distancia des de l'extrem superior de la zona imprimible (és a
dir, l'extrem inferior del marge superior) fins el primer element
de marcatge (de títol o del nivell superior) sobre una pàgina,
quan no hi ha cap sistema entre els dos.
@end table

@morerefs
Referència de la notació:
@ref{Flexible vertical spacing within systems}.

Fitxers d'inici:
@file{ly/paper-defaults-init.ly}.

Fragments de codi:
@rlsr{Spacing}.


@node Horizontal spacing paper variables
@subsection Variables d'espaiat horitzontal de @code{\paper}

@warning{Algunes dimensions de @code{@bs{}paper} s'escalen
automàticament a la mida del paper, cosa que pot causar un
comportament diferent a l'esperat. Vegeu
@ref{Automatic scaling to paper size}.}


@node paper variables for widths and margins
@unnumberedsubsubsec Variables de @code{\paper} per a l'amplada i els marges

Els valors predeterminats (abans de l'escalat) que no es llisten
aquí es poden trobar definits al fitxer
@file{ly/paper-defaults-init.ly}.

@table @code

@item paper-width (amplada del paper)
@funindex paper-width

Amplada de la pàgina, sense fixar de forma predeterminada.  Tot i
que @code{paper-width} no té cap efecte sobre l'escalat automàtic
d'algunes dimensions horitzontals, sí influeix sobre la variable
@code{line-width}.  Si estan establertes les dues variables
@code{paper-width} i @code{line-width}, aleshores també
s'actualitzen @code{left-margin} i @code{right-margin}.  Vegeu
també @code{check-consistency}.

@item line-width (longitud de la línia)
@funindex line-width

Quan s'especifica dins d'un bloc @code{\paper}, defineix les
dimensions horitzontals de l'espai disponible per a les línies del
pentagrama als sistemes sense sagnat per l'esquerra.  Si es deixa
sense especificar, la longitud @code{line-width} del paper es
determina a partir de
@code{(paper-width@tie{}@minus{}@tie{}left-margin@tie{}@minus{}@tie{}right-margin)}.
Si s'especifica la longitud @code{line-width} del paper, i no
s'especifiquen el marge esquerre @code{left-margin} ni el marge
dret @code{right-margin}, aleshores els marges s'actualitzen de
forma que els sistemes se centren automàticament sobre la pàgina.
Vegeu també @code{check-consistency}.

Els valors de @code{line-width} per a les partitures individuals
es poden especificar dins dels blocs @code{\layout} de les
partitures.  Aquests valors controles la longitud de les línies
produïdes partitura a partitura.  Si la longitud
@code{line-width} no s'especifica per a una partitura, el seu
valor predeterminat és el @code{line-width} del bloc paper.  El
fet d'establir la longitud @code{line-width} d'una partitura no té
efecte sobre els marges del paper.  Les línies del pentagrama,
d'una longitud determinada pel valor @code{line-width} de la
partitura, s'alineen per l'esquerra dins de l'àrea definida per la
longitud @code{line-width} del paper. Si la longitud
@code{line-width} del paper i de la partitura són iguals, les
línies del pentagrama s'estenen exactament des del marge esquerre
fins al marge dret, però si la longitud @code{line-width} de la
partitura és més gran que la @code{line-width} del paper, les
línies del pentagrama s'imprimiran a sobre de l'espai reservat al
marge dret.

@item left-margin (marge esquerre)
@funindex left-margin

Marge entre l'extrem esquerre de la pàgina i el començament de les
línies del pentagrama als sistemes sense sagnat.  Si la mida del
paper es modifica, el valor predeterminat d'aquesta dimensió
s'escala d'acord amb això.  Si no s'estableix el valor de
@code{left-margin}, y tant @code{line-width} com
@code{right-margin} estan establerts, aleshores s'estableix el
valor de @code{left-margin} a
@code{(paper-width@tie{}@minus{}@tie{}line-width@tie{}@minus{}@tie{}right-margin)}.
Si sols està establert @code{line-width}, aleshores els dos marges
s'estableixen a @code{((paper-width@tie{}@minus{}@tie{}line-width)@tie{}/@tie{}2)},
i com a conseqüència els sistemes de centren sobre la pàgina.
Vegeu també @code{check-consistency}.

@item right-margin (marge dret)
@funindex right-margin

Marge entre l'extrem dret de la pàgina i el final de les línies
del pentagrama en sistemes justificats.  Si la mida de la pàgina
es modifica, el valor predeterminat d'aquesta dimensió s'escala
d'acord amb això.  Si @code{right-margin} no està establert, i tant
@code{line-width} com @code{left-margin} estan establerts, el
valor de @code{right-margin} se estableix a
@code{(paper-width@tie{}@minus{}@tie{}line-width@tie{}@minus{}@tie{}left-margin)}.
Si sols està està establert @code{line-width}, els dos marges
s'estableixen a
@code{((paper-width@tie{}@minus{}@tie{}line-width)@tie{}/@tie{}2)},
i com a conseqüència els sistemes apareixen centrats sobre la
pàgina.  Vegeu també @code{check-consistency}.

@item check-consistency (comprovació de la consistència)
@funindex check-consistency

Si això és vertader (el seu valor predeterminat), s'imprimeix un
advertiment en cas que la suma de @code{left-margin},
@code{line-width} i @code{right-margin} no coincideixi exactament
amb el valor de @code{paper-width}, y se substitueix cadascun
d'aquests valors (excepte @code{paper-width}) amb el seu valor
predeterminat (escalat a la mida del paper si cal).  Si està
establert al valor fals, s'ignora qualsevol inconsistència i es
permet que els sistemes se surtin de la vora del paper.

@item ragged-right (sense justificació per l'esquerra)
@funindex ragged-right

Si s'estableix al valor vertader, els sistemes no cobreixen
l'amplada de la línia.  Enlloc d'allò, els sistemes finalitzen en
la seva longitud horitzontal natural.  Valor predeterminat:
@code{#t} per a les partitures amb un sol sistema, i @code{#f} per
a partitures que tenen dos o més sistemes.  Aquesta variable també
es pot establir dins d'un bloc @code{\layout}.

@item ragged-last (sense justificació l'últim)
@funindex ragged-last

Si s'estableix al valor vertader, l'últim sistema de la partitura
no omple tota l'amplada de la línia.  Enlloc d'això, l'últim
sistema finalitza en la seva longitud natural.  Valor
predeterminat: @code{#f}.  Aquesta variable també es pot ajustar
dins d'un bloc @code{\layout}.

@end table

@morerefs
Referència de la notació:
@ref{Automatic scaling to paper size}.

Fitxers d'inici
@file{ly/paper-defaults-init.ly}.

@knownissues
Les mides de paper definides explícitament sobreescriuen qualsevol
ajustament dels marges esquerre o dret per l'usuari.


@node paper variables for two-sided mode
@unnumberedsubsubsec Variables de @code{\paper} per al mode de doble cara

Els valors predeterminats (abans de l'escalat) es defineixen a
@file{ly/paper-defaults-init.ly}.

@table @code

@item two-sided (dues cares)
@funindex two-sided

@cindex enquadernació
@cindex marge d'enquadernació

Si té el valor vertader, utilitzeu @code{inner-margin},
@code{outer-margin} i @code{binding-offset} per determinar els
marges depenent de si el número de la pàgina és parell o
imparell.  Això sobreescriu a @code{left-margin} i a
@code{right-margin}.

@item inner-margin (marge intern)
@funindex inner-margin

Marge que totes les pàgines tenen al costat intern si formen part
d'un llibre.  Si la mida del paper es modifica, el valor
predeterminat d'aquesta dimensió s'escala d'acord amb això.  Sols
funciona amb @code{two-sided} establert al valor vertader.

@item outer-margin (marge extern)
@funindex outer-margin

Marge que totes les pàgines tenen al costat extern si formen part
d'un llibre.  Si la mida del paper es modifica, el valor
predeterminat d'aquesta dimensió s'escala d'acord amb això.  Sols
funciona amb @code{two-sided} establert al valor vertader.

@item binding-offset (marge d'enquadernació)
@funindex binding-offset

Mesura en la qual s'augment @code{inner-margin} per assegurar que
no s'oculta res a causa de l'enquadernació.  Si la mida del paper
es modifica, el valor predeterminat d'aquesta dimensió s'escala
d'acord amb això.  Sols funciona amb @code{two-sided} establert al
valor vertader.

@end table

@morerefs
Referència de la notació:
@ref{Automatic scaling to paper size}.

Fitxer d'inici:
@file{ly/paper-defaults-init.ly}.


@node paper variables for shifts and indents
@unnumberedsubsubsec Variables de @code{\paper} per a desplaçaments i sagnats

Els valors predeterminats (abans de l'escalat) que no s'expliquen
aquí estan definits al fitxer
@file{ly/paper-defaults-init.ly}.

@table @code

@item horizontal-shift (desplaçament horitzontal)
@funindex horizontal-shift

@c This default value is buried in the middle of page.scm.  -mp

És una mesura per la qual tots els sistemes (incloses els títols
de capçalera i els separadors de sistemes) es desplacen cap a la
dreta. Predeterminado: @code{0.0}.

@item indent (sagnat)
@funindex indent

Nivell de sagnat per al primer sistema d'una partitura.  Si es
modifica la mida del paper, el valor predeterminat d'aquesta
dimensió s'escala d'acord amb això.  L'espai dins de
@code{line-width} que està disponible per al primer sistema es
redueix en aquesta quantitat.  @code{indent} es pot especificar
també dins dels blocs @code{\layout} per ajustar els sagnats
partitura a partitura.

@item short-indent (sagnat reduït)
@funindex short-indent

Nivell de sagnat per a tots els sistemes d'una partitura excepte
el primer.  Si la mida del paper es modifica, el valor
predeterminat d'aquesta dimensió s'escala d'acord amb això.
L'espai dins de @code{line-width} que està disponible per als
sistemes que no són el primer, es redueix en aquesta quantitat.
També es pot especificar @code{short-indent} dins dels blocs
@code{\layout} per ajustar ls sagnats reduïts partitura a
partitura.

@end table

@morerefs
Referència de la notació:
@ref{Automatic scaling to paper size}.

Fitxer d'inici:
@file{ly/paper-defaults-init.ly}.

Fragments de codi:
@rlsr{Spacing}.


@need 1500
@node Other paper variables
@subsection Altres variables de @code{\paper}


@node paper variables for line breaking
@unnumberedsubsubsec Variables de @code{\paper} per als salts de línia

@table @code

@item max-systems-per-page
@funindex max-systems-per-page

Nombre màxim de sistemes que es col·loquen sobre una pàgina.  Sols
té suport per l'algoritme @code{ly:optimal-breaking}.  Valor
predeterminat: no establert.

@item min-systems-per-page
@funindex min-systems-per-page

Nombre mínim de sistemes que es col·loquen sobre una pàgina.  Pot
causar que les pàgines apareguin atapeïdes si el valor és massa
gran.  Actualment sols té suport per l'algoritme
@code{ly:optimal-breaking}.  Valor predeterminat: no establert.

@item systems-per-page
@funindex systems-per-page

Nombre de sistemes que s'han de col·locar a cada pàgina.
Actualment sols té suport per l'algoritme
@code{ly:optimal-breaking}.  Valor predeterminat: no establert.

@item system-count
@funindex system-count

Nombre de sistemes a utilitzar per a una partitura.  Valor
predeterminat: no establert.  Aquest variable també es pot ajustar
dins d'un bloc @code{\layout}.

@end table

@morerefs
Referència de la notació:
@ref{Line breaking}.


@node paper variables for page breaking
@unnumberedsubsubsec Variables de @code{\paper} per als salts de pàgina

Els valors predeterminats que no estan relacionats aquí, es
defineixen al fitxer @file{ly/paper-defaults-init.ly}.

@table @code

@item page-breaking
@funindex page-breaking

Algoritme de salts de pàgina a utilitzar.  Es pot escollir entre
@code{ly:minimal-breaking}, @code{ly:page-turn-breaking},
@code{ly:one-page-breaking}, @code{ly:one-line-breaking},
@code{ly:one-line-auto-height-breaking} i
@code{ly:optimal-breaking} (predeterminado).

@item page-breaking-system-system-spacing
@funindex page-breaking-system-system-spacing

Enganya a la part del programa encarregada dels salts de pàgina
perquè pensi que @code{system-system-spacing} està establert a un
valor diferent al que té realment.  Per exemple, si
@code{page-breaking-system-system-spacing #'padding} està
establert a quelcom que és molt més gran que
@code{system-system-spacing #'padding}, aleshores el divisor de
pàgines posa menys sistemes a cada pàgina. Valor predeterminat:
sense establir.

@item page-count
@funindex page-count

Nombre de pàgina a utilitzar a una partitura, no ajustat de forma
predeterminada.

@end table

Les variables següents són efectives sols quan
@code{page-breaking} està establert a
@code{ly:page-turn-breaking}. Els salts de pàgina se seleccionen
aleshores de forma que es minimitzi el nombre de passos de
pàgina.  Atès que els passos de pàgina són necessaris quan es
passa d'una pàgina imparell a una pàgina parell, normalment
resultarà afavorida aquella disposició en la qual l'última pàgina
sigui imparell.  Els llocs en els quals es prefereixen passos de
pàgina poden indicar-se manualment interint @code{\allowPageTurn}
o automàticament incloent el gravador @code{Page_turn_engraver}
(véase @ref{Optimal page turning}).

Si no hi ha un nombre suficient de possibilitat per escollir a
l'hora d'inserir uns passos de pàgina adequats, el LilyPond pot
inserir una pàgina buida dins d'una partitura, entre partitures
(si hi ha dues o més partitures) o finalitzant una partitura a una
pàgina de numeració parell.  Els valors de les tres variables
següents poden incrementar-se perquè aquestes accions es tornin
menys probables.

Els valors són penalitzacions, és a dir, quan més alt és el valor
menys probable serà l'acció associada relativa a altres
possibilitats.

@table @code

@item blank-page-penalty (penalització per pàgina buida)
@funindex blank-page-penalty

Penalització per tenir una pàgina buida a meitat d'una partitura.
Si @code{blank-page-penalty} és gran i està seleccionat
@code{ly:page-turn-breaking}, aleshores serà menys probable que el
LilyPond insereixi una pàgina en mig d'una partitura.  Enlloc
d'això, intercala espai a la música fins que s'ompli la pàgina
buida i la següent.  Predeterminat: 5.

@item blank-last-page-penalty (penalització per última pàgina buida)
@funindex blank-last-page-penalty

Penalització per terminar la partitura sobre una pàgina parell.  Si
@code{blank-last-page-penalty} és gran i està seleccionat
@code{ly:page-turn-breaking}, aleshores serà menys probable que el
LilyPond produeixi una partitura en la qual l'última pàgina tingui
numeració parell.  En comptes d'això, ajustarà l'espaiat de manera
que usi una pàgina més o una pàgina menys.  Predeterminat: 0.

@item blank-after-score-page-penalty (penalització per pàgina buida després d'una partitura)
@funindex blank-after-score-page-penalty

Penalització per tenir una pàgina buida després del final d'una
partitura i abans de la següent.  De forma predeterminada, aquesta
penalització és més petita que @code{blank-page-penalty}, de forma
que s'insereixen pàgina buides després de les partitures com a
preferència sobre la inserció de pàgines buides dins d'una
partitura.  Predeterminat: 2.

@end table


@morerefs
Referència de la notació:
@ref{Page breaking},
@ref{Optimal page breaking},
@ref{Optimal page turning},
@ref{Minimal page breaking},
@ref{One-page page breakingp},
@ref{One-line page breaking},
@ref{One-line-auto-height page breaking}.
Fitxers d'inici:
@file{ly/paper-defaults-init.ly}.


@node paper variables for page numbering
@unnumberedsubsubsec Variables de @code{\paper} per a la numeració de les pàgines

Els valors predeterminats que no es relacionen aquí estan definits
al fitxer @file{ly/paper-defaults-init.ly}.

@table @code

@cindex números de pàgina, automàtics
@item auto-first-page-number
@funindex auto-first-page-number

L'algoritme de divisió de pàgines està afectat pel fet que el
nombre de la primera pàgina sigui parell o imparell.  Si està
establert al valor vertader, l'algoritme de divisió de pàgines
decideix si començar amb un nombre parell o imparell.  Això fa que
el nombre de la primer pàgina es quedi com està, o que s'augmenti
en una unitat. Predeterminat: @code{#f}.

@cindex números de pàgina, especificar el primer
@item first-page-number
@funindex first-page-number

Valor del número de pàgina a la primera pàgina.

@item print-first-page-number
@funindex print-first-page-number

Si està establert a vertader, s'imprimeix un número de pàgina a la
primera pàgina.

@cindex números de pàgina, suprimir
@item print-page-number
@funindex print-page-number

Si està establert a fals, no s'imprimeixen els números de pàgina.

@cindex números de pàgina, romans
@item page-number-type
@funindex page-number-type

Tipus de numeració per a les pàgines.  Entre les possibilitat estan
@code{roman-lower} (nombres romans en minúscules),
@code{roman-upper} (nombres romans en majúscules) i @code{arabic}
(xifres aràbigues).  Valor predeterminat: @code{'arabic}.

@end table

@morerefs
Fitxers d'inici:
@file{ly/paper-defaults-init.ly}.

@knownissues
Els nombres de pàgina imparells sempre estan a la dreta.  Si voleu
que la música comenci a la pàgina 1, ha d'haver-hi una pàgina en
blanc al revers de la pàgina de coberta de manera que la pàgina 1
estigui al costat dret.

@node Miscellaneous paper variables
@unnumberedsubsubsec Variables de @code{\paper} diverses

@table @code

@item page-spacing-weight
@funindex page-spacing-weight

Importància relativa de l'espaiat (vertical) de les pàgines i
l'espaiat (horitzontal9 de les línies.  Els valors alts fan que
l'espaiat de la pàgina tingui més importància.  Predeterminat:
@code{10}.

@item print-all-headers
@funindex print-all-headers

Si està establert a vertader, imprimeix tots els encapçalaments
per a cadascuna de les partitures @code{\score} de la sortida.
Normalment sols s'imprimeixen les variables d'encapçalament
@code{piece} i @code{opus}.  Valor predeterminat: @code{#f}.

@item system-separator-markup
@funindex system-separator-markup

Objecte de marcatge que s'insereix entre els sistemes.  Se sol
usar per a partitures orquestrals.  Predeterminat: sense
establir.  L'element de marcatge @code{\slashSeparator}, definit
en el fitxer @file{ly/titling-init.ly}, s'aporta com un valor
predeterminat adequat, per exemple:

@lilypond[quote,verbatim,noragged-right,line-width=30\mm]
#(set-default-paper-size "a8")

\book {
  \paper {
    system-separator-markup = \slashSeparator
  }
  \header {
    tagline = ##f
  }
  \score {
    \relative { c''1 \break c1 \break c1 }
  }
}
@end lilypond

@end table

@morerefs
Fitxers d'inici:
@file{ly/titling-init.ly}.

Fragments de codi:
@rlsr{Spacing}.

@knownissues
L'encapçalament de pàgina predeterminat posa el número de pàgina i
el camp @code{instrument} del bloc @code{\header} sobre la mateixa
línia.

@node Score layout
@section Disposició de la partitura

Aquesta secció presenta les opcions de disposició de la partitura
per al bloc @code{\layout}.


@node The layout block
@subsection El bloc @code{\layout}

@funindex \layout

Així com el bloc @code{\paper} conté ajustos relatius al format de
la pàgina per a tot el document, el bloc @code{\layout} conté
ajustaments per a la disposició específica de les partitures.  Per
establir les opcions de disposició de partitures de forma global,
escriviu-les en un bloc @code{\layout} del nivell jeràrquic
superior.  Per establir opcions de disposició per a una partitura
individual escriviu-les dins d'un bloc @code{\layout} dins del
bloc @code{\score}, després de la música.  Entre els ajustaments
que poden aparèixer en un bloc @code{\layout} es troben els
següents:

@itemize
@item la funció de l'Scheme @code{layout-set-staff-size},
@item les modificacions de context dels blocs @code{\context}, i
@item les variables de @code{\paper} que afecten a la disposició de la partitura.
@end itemize

La funció @code{layout-set-staff-size} s'estudia en la secció
següent, @ref{Setting the staff size}. Les
modificacions de context s'estudien en un capítol diferent; vegeu
@ref{Modifying context plug-ins} i
@ref{Changing context default settings}.

Les variables de @code{\paper} que poden aparèixer dins d'un bloc
@code{\layout}, i els valors predeterminats de les quals s'agafen
del bloc @code{paper}, són:

@itemize

@item
@code{line-width}, @code{ragged-right} i @code{ragged-last} (vegeu
@ref{paper variables for widths and margins})

@item
@code{indent} i @code{short-indent}
(vegeu @ref{paper variables for shifts and indents})

@item
@code{system-count}
(vegeu @ref{paper variables for line breaking})

@end itemize

He aquí un exemple d'un bloc @code{\layout}:

@example
\layout @{
  indent = 2\cm
  \context @{
    \StaffGroup
    \override StaffGrouper.staff-staff-spacing.basic-distance = #8
  @}
  \context @{
    \Voice
    \override TextScript.padding = #1
    \override Glissando.thickness = #3
  @}
@}
@end example

Es poden escriure diversos blocs @code{\layout} com expressions
del nivell superior.  Això pot ser útil, per exemple, si hi ha
diferents ajustaments emmagatzemats a diversos fitxers i
s'inclouen opcionalment.  Internament, quan s'avalua un bloc
@code{\layout}, es fa una còpia de la configuració de
@code{\layout} actual, i després s'apliquen els canvis definits en
el bloc; el resultat es desa com la nova configuració actual.  Des
del punt de vista de l'usuari, els blocs @code{\layout} es
combinen, però en situacions de conflicte (quan es canvia la
mateixa propietat a blocs diferents) les definicions més tardanes
prenen preferència.

Per exemple si aquest bloc:

@example
\layout @{
  \context @{
    \Voice
    \override TextScript.color = #magenta
    \override Glissando.thickness = #1.5
  @}
@}
@end example

es col·loca després de l'exemple anterior, les sobreescriptures de
@code{'padding} i de @code{'color} per a @code{TextScript} es
combinen, però l'última sobreescriptura @code{'thickness} per a
@code{Glissando} substitueix (o oculta) a l'anterior.

Els blocs @code{\layout} es poden assignar a variables per a una
reutilització posterior, però la forma en la qual això funciona és
lleugera i significativament diferent del fet d'escriure-les
literalment.

Si es defineix una variable de la manera següent:

@example
variable_de_Layout = \layout @{
  \context @{
    \Voice
    \override NoteHead.font-size = #4
  @}
@}
@end example

desarà la configuració actual de @code{\layout} amb la
sobreescriptura afegida de @code{NoteHead.font-size}, però aquesta
combinació @emph{no} es desa com la nova configuració actual.
Tingueu en compte que la @q{configuració actual} es llegeix quan
la variable es defineix i no quan s'usa, de manera que el
contingut de la variable depèn de la seva posició dins del codi font.

La variable es pot aleshores usar dins d'un altre bloc
@code{\layout}, per exemple:

@example
\layout @{
  \variable_de_layout
  \context @{
    \Voice
    \override NoteHead.color = #red
  @}
@}
@end example

Un bloc @code{\layout} que conté una variable, com a l'exemple
anterior, @emph{no} copia la configuració actual, sinó en el seu
lloc usa el contingut @code{\variable_de_layout} com la
configuració base per a les addicions posteriors.  Això significa
que qualsevol canvi definit entre la definició i l'ús de la
variable, es perd.

Si la @code{variable_de_layout} es defineix (o s'inclou amb
@code{\include}) immediatament abans que s'utilitzi, el seu
contingut és senzillament la configuració en curs més les
sobreescritures que s'hagi definit dins d'ell.  Així doncs, a
l'exemple anterior que mostra l'ús de
@code{\variable_de_layout} l'últim bloc @code{\layout}
consistiría en:

@example
  TextScript.padding = #1
  TextScript.color = #magenta
  Glissando.thickness = #1.5
  NoteHead.font-size = #4
  NoteHead.color = #red
@end example

més les sobreescriptures de @code{indent} i de @code{StaffGrouper}.

Però si la variable ja hagués estat definida abans del primer bloc
@code{\layout} la configuració actual contindria ara sols

@example
  NoteHead.font-size= #4 % (escrita en la definició de la variable)
  NoteHead.color = #red % (afegida després de l'ús de la variable)
@end example

Si es planifica amb cura, les variables de @code{\layout} poden
ser una eina valuosa per estructurar el disseny de la disposició
de les fonts, i també per reiniciar la configuració de
@code{\layout} a un estat conegut.

@morerefs
Referència de la notació:
@ref{Changing context default settings}.

Fragments de codi:
@rlsr{Spacing}.


@node Setting the staff size
@subsection Establiment de la mida del pentagrama

@cindex lletra, establir la mida de
@cindex pentagrama, establir la mida del
@funindex disposició, fitxer de
@funindex magnification->font-size
@funindex magstep
@funindex set-global-staff-size
@funindex layout-set-staff-size


La @strong{mida de pentagrama} predeterminada és de 20 punts, que
correspon a una alçada del pentagrama de 7.03 mm (un punt és
100/7227 de polzada, o 2540/7227 mm).  La mida del pentagrama es
pot modificar de tres formes:

@enumerate

@item
Per establir globalment la mida del pentagrama per a totes les
partitures d'un fitxer (o en un bloc @code{\book}, per ser
exactes), utilitzeu @code{set-global-staff-size}:

@example
#(set-global-staff-size 14)
@end example

@noindent
L'exemple de dalt estableix la mida global predeterminada del
pentagrama a 14 pt (4.92 mm) i escala totes les mides de les
lletra segons correspongui.

@item
Per fixar la mida del pentagrama per a una sola partitura dins
d'un llibre, useu @code{layout-set-staff-size} dins del bloc
@code{\layout} d'aquesta partitura:

@example
\score @{
  @dots{}
  \layout @{
    #(layout-set-staff-size 14)
  @}
@}
@end example

@item
Per fixar la mida del pentagrama per a una sola pauta dins d'un
sistema, useu l'ordre @code{\magnifyStaff}.  Per exemple, les
partitures de música de càmera editades de la forma tradicional,
amb piano, usen habitualment pautes de 7 mm per al piano, mentre
que les altres pentagrames solen estar entre 3/5 i 5/7 de reducció
(entre el 60% i el 71%).  Per obtenir la proporció de 5/7,
escriviu:

@example
\score @{
  <<
    \new Staff \with @{
      \magnifyStaff #5/7
    @} @{ @dots{} @}
    \new PianoStaff @{ @dots{} @}
  >>
@}
@end example

En cas que sabeu quina mida de @code{fontSize} voleu usar, podeu
usar la forma següent:

@example
\score @{
  <<
    \new Staff \with @{
      \magnifyStaff #(magstep -3)
    @} @{ @dots{} @}
    \new PianoStaff @{ @dots{} @}
  >>
@}
@end example

Per imitar l'aparença de les edicions tradicionals, és millor
evitar reduir el gruix de les línies del pentagrama.

@end enumerate


@subheading Pes automàtic de la lletra a mides diferents

El tipus de lletra Emmentaler ofereix el conjunt de glifs musicals
@emph{Feta} en buit mides diferents, cadascú d'ells ajustats a una
mida de pentagrama.  Quant més petit és la mida dels glifs, més
@qq{pesats} es tornen, de forma que harmonitzen amb les línies del
pentagrama, que són també relativament més gruixudes.  Les mides
de glif recomanades es relacionen en la taula següent:

@multitable @columnfractions .15 .2 .22 .2

@item @b{nom del tipus de lletra} @tab @b{alçada del pentagrama (pt)} @tab @b{alçada del pentagrama (mm)} @tab @b{usos}
@item feta11 @tab 11.22 @tab 3.9 @tab partitures de butxaca
@item feta13 @tab 12.60 @tab 4.4 @tab
@item feta14 @tab 14.14 @tab 5.0 @tab
@item feta16 @tab 15.87 @tab 5.6 @tab
@item feta18 @tab 17.82 @tab 6.3 @tab cançoners
@item feta20 @tab 20 @tab 7.0 @tab particel·les estàndard
@item feta23 @tab 22.45 @tab 7.9 @tab
@item feta26 @tab 25.2 @tab 8.9 @tab @c material modern de lloguer?
@end multitable

@morerefs
Referència de la notació:
@ref{Selecting notation font size},
@ref{The Emmentaler font}

Fragments de codi:
@rlsr{Spacing}.

@knownissues
@code{layout-set-staff-size} no canvia la distància entres les línies del pentagrama.


@need 1500
@node Breaks
@section Salts


@node Line breaking
@subsection Salts de línia

@funindex \break
@funindex \noBreak
@funindex \autoBreaksOff
@funindex \autoBreaksOn
@funindex \autoLineBreaksOff
@funindex \autoLineBreaksOn
@cindex salts de línia
@cindex línia, salts de

Normalment els salts de línia es determinen automàticament.  Es
trien de forma que les línies no apareguin massa juntes ni
massa separades, i que les línies consecutives tinguin una
densitat semblant.

Per forçar manualment un salt de línia sobre la línia divisòria,
utilitzeu l'ordre @code{\break}:

@lilypond[quote,ragged-right,verbatim]
\relative c'' {

c4 c c c | \break
  c4 c c c |
}
@end lilypond

De forma predeterminada s'ignora qualsevol ordre @code{\break}
inserida a la meitat del compàs, i s'imprimeix un missatge
d'advertiment durant la compilació del fitxer d'entrada del
LilyPond.  Per forçar un salt de línia en mig d'un compàs, afegiu
una línia divisòria invisible amb @w{@samp{\bar ""}}:

@lilypond[quote,ragged-right,verbatim]
\relative c'' {
  c4 c c
  \bar ""
  \break
  c |
  c4 c c c |
}
@end lilypond

També s'ignora qualsevol ordre @code{\break} que es produeixi a la
línia divisòria si el compàs anterior acaba en mig d'una nota, com
quan un grup de valoració especial comença en un compàs i termina
en un altre.  En aquest cas, elimineu el gravador
@code{Forbid_line_break_engraver} del context @code{Voice} i useu
una construcció de música simultània inserint el @code{break} al
lloc adequat dins d'una segona veu:

@lilypond[quote,ragged-right,verbatim]
\new Voice \with {
  \remove Forbid_line_break_engraver
} \relative {
  <<
    { c''2. \tuplet 3/2 { c4 c c } c2. | }
    { s1 | \break s1 | }
  >>
}
@end lilypond

De forma semblant, el funcionament predeterminat és que els salts
de línia resultin ignorats quan hi ha barres de corxera que creuen
la línia divisòria.  Utilitzeu l'ordre
@code{\override Beam.breakable = ##t} per forçar això:

@lilypond[quote,ragged-right,verbatim]
\relative c'' {
  \override Beam.breakable = ##t
  c2. c8[ c | \break
  c8 c] c2. |
}
@end lilypond

L'ordre @code{\noBreak}, evita que es produeixi un salt de línia a
la barra divisòria en el qual s'insereix.

Dins d'una partitura, s'eviten els salts de línia automàtics dins
de la música que es troba entre les ordres
@code{\autoLineBreaksOff} i @code{\autoLineBreaksOn}.  Si també es
volen evitar els salts de pàgina automàtics, s'han d'usar les
ordres @code{\autoBreaksOff} i @code{\autoBreaksOn}.
Els salts manuals no estan afectats per aquestes ordres.  Observeu
que el fet d'inhibir els salts de línia automàtics pot fer que la
música s'estengui sobre el marge dret sempre que no cap
completament dins d'una sola línia.

Els salts automàtics de línia (no de pàgina) es poden habilitar
sobre línies divisòries individuals mitjançant l'ús de
@code{\once \autoLineBreaksOn} en una barra.  L'ordre identifica
un salt de línia permès, en lloc d'un de prohibit.

Els ajustaments més bàsics que influeixin sobre l'espaiat de les
línies són @code{indent} i @code{line-width}. S'estableixen dins
del bloc @code{\layout}.  Controlen el sagnat de la primera línia
de música, i la longitud de les línies.

Si s'estableix @code{ragged-right} a vertader al bloc
@code{\layout}, els sistemes acaben en la seva longitud
horitzontal natural, enlloc de distribuir-se horitzontalment per
omplir tota la línia. Això és d'utilitat per a fragments curts, i
per efectuar una comprovació de l'atapeït que és l'espaiat natural.

@c TODO Check and add para on default for ragged-right

L'opció @code{ragged-last} és semblant a @code{ragged-riht}, però
afecta sola a l'úĺtima línia de la peça.

@example
\layout @{
  indent = 0\mm
  line-width = 150\mm
  ragged-last = ##t
@}
@end example

@cindex salts de línia normals
@cindex música de quatre compassos per línia

Per a salts de línia a intervals regulars utilitzeu @code{\break}
separat mitjançant desplaçaments amb @code{\skip} i repetits amb
@code{\repeat}.  Per exemple, això faria que els 28 compassos
següents (suposant un compàs de 4/4) es divideixin cada quatre
compassos, i sols en aquests llocs:

@example
<<
  \repeat unfold 7 @{
    s1 \noBreak s1 \noBreak
    s1 \noBreak s1 \break
  @}
  @{ @var{la música real@dots{}} @}
>>
@end example


@predefined
@code{\break},
@code{\noBreak},
@code{\autoBreaksOff},
@code{\autoBreaksOn},
@code{\autoLineBreaksOff},
@code{\autoLineBreaksOn}.
@endpredefined

@snippets

@lilypondfile[verbatim,quote,ragged-right,texidoc,doctitle]
{snippets/using-an-extra-voice-for-breaks.ly}

@morerefs
Referència de la notació:
@ref{paper variables for line breaking},
@ref{The layout block}.

Fragments de codi:
@rlsr{Spacing}.

Referència de funcionament intern:
@rinternals{LineBreakEvent}.

@knownissues

Si s'escriu @code{\autoLineBreaksOff} o @code{\autoBreaksOff}
abans de qualsevol contingut musical, apareixeran missatges
d'error.  Escriviu sempre aquestes ordres després d'una mica de
música.

@node Page breaking
@subsection Salts de pàgina

Aquesta secció descriu els diferents mètodes per crear salts de
pàgina, i com modificar-los.


@node Manual page breaking
@unnumberedsubsubsec Salts de pàgina manuals

@funindex \pageBreak
@funindex \noPageBreak
@funindex \autoPageBreaksOn
@funindex \autoPageBreaksOff
@cindex pàgina, salts manuals

Es pot sobreescriure el mecanisme predeterminat de salt de pàgina
inserint ordres @code{\pageBreak} o @code{\noPageBreak}.  Aquestes
ordres són anàlogues a @code{\break} i @code{\noBreak}.  S'han
d'inserir en una línia divisòria.  Aquestes ordres forcen i
prohibeixen, respectivament, l'eventualitat d'un salt de pàgina
d'aquesta línia divisòria.  Per suposat, l'ordre @code{\pageBreak}
també força un salt de línia.

Les ordres @code{\pageBreak} i @code{\noPageBreak} també es poden
inserir al nivell més alt, entre les partitures i els elements de
marcatge situats al nivell superior.

Dins d'una partitura, no es produeixen salts de pàgina automàtics
a l'interior de la música que est troba entre les ordres
@code{\autoPageBreaksOff} i @code{\autoPageBreaksOn}.  Els salts
de pàgina manuals no es veuen afectats per aquestes ordres.

Hi ha ajustament anàlegs a @code{ragged-right} i
@code{ragged-last} que tenen el mateix efecte sobre l'espaiat
vertical.  Si @code{ragged-bottom} s'estableix a @code{#t} els
sistemes no es justifiquen verticalment.  Quan el valor de
@code{ragged-last-bottom} es fixa a @code{#t}, como ho està de
forma predeterminada, es permet una separació al final de l'última
pàgina (o l'última pàgina de cada una de les parts de llibre
@code{\bookpart}).  Vegeu
@ref{Fixed vertical spacing paper variables}.

Els salts de pàgina es calculen per mitjà de la funció
@code{page-breaking}.  El LilyPond ofereix algoritmes per al
còmput dels salts de pàgina, entre ells
@code{ly:optimal-breaking}, @code{ly:page-turn-breaking} i
@code{ly:minimal-breaking}.  El predeterminat és
@code{ly:optimal-breaking}, però el valor es pot canviar al bloc
@code{\paper}:

@example
\paper @{
  page-breaking = #ly:page-turn-breaking
@}
@end example

@funindex \bookpart

Quan un llibre té moltes partitures i pàgines, pot ser difícil
resoldre el problema dels salts de pàgina, fent falta molta
memòria i temps llargs de processament.  Per facilitar el procés
de divisió de pàgines, s'usen els blocs @code{\bookpart} per
dividir el llibre en diverses parts: els salts de pàgina es
produeixen de manera independent a cada part.  També es poden usar
diferents funcions de divisió en pàgines per a les diferents part
del llibre.

@example
\bookpart @{
  \header @{
    subtitle = "Prefaci"
  @}
  \paper @{
     %% En una part consisteix en text principalment,
     %% pot ser preferible ly:minimal-breaking
     page-breaking = #ly:minimal-breaking
  @}
  \markup @{ @dots{} @}
  @dots{}
@}
\bookpart @{
  %% En aquesta part, consistent en música, s'usa la funció
  %% òptima predeterminada de salts de pàgina.
  \header @{
    subtitle = "Primer moviment"
  @}
  \score @{ @dots{} @}
  @dots{}
@}
@end example

@predefined
@funindex \pageBreak

@code{\pageBreak},
@code{\noPageBreak},
@code{\autoPageBreaksOn},
@code{\autoPageBreaksOff}.
@endpredefined

@morerefs
Referència de la notació:
@ref{paper variables for page breaking}.

Fragments de codi:
@rlsr{Spacing}.

@knownissues

El prefix @code{\once} no és efectiu amb
@code{\autoPageBreaksOn} i @code{\autoPageBreaksOff}.  Si s'ha
desactivat la divisió automàtica de pàgines i després es torna a
activar per permetre un salt, ha de continuar activada durant
alguns compassos (el nombre exacte dels quals dependrà de la
partitura) abans de tornar-se a desactivar, perquè en cas contrari
podria perdre's l'oportunitat que es produeixi el salt.

@node Optimal page breaking
@unnumberedsubsubsec Salts de pàgina òptims

@funindex ly:optimal-breaking

La funció @code{ly:optimal-breaking} és el mètode predeterminat
del LilyPond per determinar els salts de pàgina.  Intenta trobar
una divisió de pàgines que minimitzi l'atapeïment i la distensió,
tant horitzontalment com vertical.  A diferència de
@code{ly:page-turn-breaking}, no inclou un concepte dels passos de
pàgina.

@morerefs
Fragments de codi:
@rlsr{Spacing}.


@node Minimal page breaking
@unnumberedsubsubsec Saltos de página mínimos

@funindex ly:minimal-breaking

La funció @code{ly:minimal-breaking} efectua uns càlculs mínims
per determinar els salts de pàgina: completa una pàgina amb tants
sistemes com sigui possible abans de continuar amb la següent.
Així, pot preferir-se per a partitures amb moltes pàgines, on les
altres funcions de salt de pàgina poden resultar massa lentes o
àvides de memòria, o amb una gran quantitat de textos.  S'habilita
utilitzant:

@example
\paper @{
  page-breaking = #ly:minimal-breaking
@}
@end example

@morerefs
Fragments de codi:
@rlsr{Spacing}.


@node One-page page breakingp
@unnumberedsubsubsec Salts de pàgina del tipus pàgina única

@funindex ly:one-page-breaking

La funció @code{ly:one-page-breaking} (salts de pàgina única) és
un algoritme de salts de pàgina de propòsit especial que ajusta
automàticament l'alçada de la pàgina perquè càpiga tota la música
en una sola pàgina.  La variable @code{paper-height} del bloc
@code{paper} s'ignora, però els altres ajustaments funcionen de la
manera acostumada.  Concretament, l'espaiat entre l'últim sistema
(o element de marcatge de nivell superior) i el peu de pàgina es
pot personalitzar amb @code{last-bottom-spacing} dins del bloc
@code{paper}. L'amplada de la pàgina es queda sense alterar per
omissió, però es pot fixar amb la variable @code{paper-width} del
bloc @code{paper}.

@knownissues
@code{ly:one-page-breaking} no és compatible, de moment, amb
@code{\bookpart}.


@node One-line page breaking
@unnumberedsubsubsec Salts de pàgina del tipus una-línia

@funindex ly:one-line-breaking

La funció @code{ly:one-line-breaking} és un algoritme de salts de
pàgina per ús especial que posa cada partitura en una pàgina i una
sola línia.  Aquesta funció de salt de pàgina no composa els
títols ni els marges; sols s'imprimeix la partitura.

L'amplada de la pàgina s'ajusta de forma que la partitura més
llarga càpiga en una línia.  Concretament, les variables
@code{paper-width}, @code{line-width} i @code{indent} del bloc
@code{\paper} s'ignoren, tot i que @code{left-margin} i
@code{right-margin} encara es respecten.  L'alçada de la pàgina es
deixa sense canvis.

@node One-line-auto-height page breaking
@unnumberedsubsubsec Salts de pàgina del tipus una-línia-alçada-automàtica

@funindex ly:one-line-auto-height-breaking

La funció @code{ly:one-line-auto-height-breaking} funciona igual
que @code{ly:one-line-breaking} excepte que l'alçada de la pàgina
es modifica autoàticament per fer-se correspondre amb l'alçada de
la música.  De forma específica, la variable @code{paper-height}
del bloc @code{\paper} s'ajusta de tal manera que abasta els
extrems superior i inferior de la partitura més alta més els
marges superior i inferior @code{top-margin} i @code{bottom-margin}.

Observeu que l'ajustament @code{top-system-spacing} afecta a la
posició vertical de la música.  Establiu-lo al valor @code{##f}
dins d'un bloc @code{paper} para disposar la música senzillament
entre els marges superior i inferior.

@node Optimal page turning
@unnumberedsubsubsec Pas de pàgina òptim

@funindex ly:page-turn-breaking

Freqüentment cal trobar una configuració de divisió de pàgines de
manera que hi hagi un silenci al final d'una pàgina de cada dos.
D'aquesta forma, el músic pot passar la pàgina sense perdre
notes.  La funció @code{ly:page-turn-breaking} intenta trobar una
divisió de pàgines que faci mínims l'atapeïment i l'estirament,
però amb la restricció afegida que sols es permet introduir voltes
de pàgina als llocs especificats.

Hi ha dues etapes en l'ús d'aquesta funció de divisió de pàgines.
En primer lloc hem d'habilitar-lo en el bloc @code{\paper}, com es
va explicar a @ref{Page breaking}.  Aleshores hem de dir-li a la
funció on ens agradaria permetre els salts de pàgina.

Hi ha dues formes d'aconseguir la segona tasca.  Primer, podem
especificar manualment cada un dels passos de pàgina potencials,
inserint @code{\allowPageTurn} al nostre fitxer d'entrada als
llocs adequats.

Si això és massa tediós, podem afegir un gravador
@code{Page_turn_engraver} a un context Staff o Voice.  El gravador
@code{Page_turn_engraver} analitzarà el context en cerca de
seccions sense notes (observeu que no busca silencis, sinó
l'absència de notes.  Es fa així perquè la polifonia en un sol
pentagrama amb silencis en una de les veus no arruïni la tasca del
gravador @code{Page_turn_engraver}).  Quan troba una secció sense
notes suficientment llarg, el gravador @code{Page_turn_engraver}
insereix un @code{\allowPageTurn} a l'última barra de compàs
d'aquesta secció, a no ser que hi hagi una barra @q{especial} de
compàs (com una doble barra), cosa que farà que insereixi el
@code{\allowPageTurn} en la última barra @q{especial} de compàs de
la secció.

@funindex pageTurnMinimumRestLength
El gravador @code{Page_turn_engraver} llegeix la propietat de context
@code{pageTurnMinimumRestLength} per determinar quina longitud ha de
tenir una secció sense notes abans que es consideri la
possibilitat d'un pas de pagina.  El valor predeterminat per a
@code{pageTurnMinimumRestLength} és @code{1}.  Si
voleu deshabilitar les voltes de pàgina, establiu-lo a algun valor
@q{molt gran}.

@example
\new Staff \with @{ \consists Page_turn_engraver @}
@{
  a4 b c d |
  R1 | % aquí es permet un salt de pàgina
  a4 b c d |
  \set Staff.pageTurnMinimumRestLength = #5/2
  R1 | % aquí no es permet un salt de pàgina
  a4 b r2 |
  R1*2 | % aquí es permet un salt de pàgina
  a1
@}
@end example

@funindex pageTurnMinimumRepeatLength

En usar repeticions de primera i segona vegada, el gravador
@code{Page_turn_engraver} sols permet un pas de pàgina durant la
repetició si hi ha prou temps al principi i al final de la
repetició per tornar a passar la pàgina cap a darrere.  Si la
repetició es massa curta, es pot usar el gravador
@code{Page_turn_engraver} per @emph{deshabilitar} els passos de
pàgina mitjançant l'establiment d'un valor adequat per a la
propietat de context @code{pageTurnMinimumRepeatLength}.  En
aquest cas el gravador @code{Page_turn_engraver} sols permetrà els
passos de pàgina a les repeticions la durada de les quals sigui
més gran que el valor especificat.

Les ordres de pas de pàgina, @code{\pageTurn},
@code{\noPageTurn} i @code{\allowPageTurn}, es poden usar també al
nivell més elevat del codi, dins d'elements de marcatge del nivell
superior i entre les partitures.

@predefined
@funindex \pageTurn
@funindex \noPageTurn
@funindex \allowPageTurn

@code{\pageTurn},
@code{\noPageTurn},
@code{\allowPageTurn}.
@endpredefined

@morerefs
Referència de la notació:
@ref{paper variables for line breaking}.

Fragments de codi:
@rlsr{Spacing}.

@knownissues
Utilitzeu un sols gravador @code{Page_turn_engraver} en cada
partitura.  Si hi ha més d'un, s'interferiran entre sí.

@morerefs
Referència de la notació:
@ref{Vertical spacing}.

Fragments de codi:
@rlsr{Spacing}.


@node Vertical spacing
@section Espaiat vertical

@cindex espaiat vertical
@cindex vertical, espaiat

L'espaiat vertical es controla amb tres factors: la quantitat
d'espai disponible (és a dir, la mida del paper i els marges), la
separació entre els sistemes, i la separació entre els pentagrames
dins d'un sistema.


@node Flexible vertical spacing within systems
@subsection Espaiat vertical flexible dins dels sistemes

@cindex distància entre pentagrames
@cindex pentagrama, distància entre els
@cindex espai entre pentagrames
@cindex espai dins dels sistemes

Tres mecanismes diferents controlen l'espaiat vertical flexible
dins dels sistemes, un per cada una de les categories següents:

@itemize

@item
@emph{pautes sense agrupar},

@item
@emph{pautes agrupades} (pautes dins d'un grup de pentagrames com
@code{ChoirStaff}, etc.), k

@item
@emph{línies que no són pautes} (com @code{Lyrics},
@code{ChordNames}, etc.).

@end itemize

@c TODO: Clarify this.  This almost implies that non-staff lines
@c       have NO effect on the spacing between staves.  -mp

L'alçada de cada sistema es determina en dues fases.  Primer, tots
els pentagrames es disposen segons la quantitat d'espai buit
disponible.  Després, les línies que no són pautes es
distribueixen entre les pautes.

Observeu que els mecanismes d'espaiat estudiats en aquesta secció
sols controlen l'espaiat vertical de les pautes i les línies que
no són pautes dins dels sistemes individuals.  L'espaiat vertical
entre diferents sistemes, partitures, marcatges i marges es
controla mitjançant variables de @code{\paper} que s'estudien a
@ref{Flexible vertical spacing paper variables}.


@node Within-system spacing properties
@unnumberedsubsubsec Propietats d'espaiat dins dels sistemes

@funindex staff-affinity
@funindex staffgroup-staff-spacing
@funindex staff-staff-spacing
@funindex nonstaff-unrelatedstaff-spacing
@funindex nonstaff-relatedstaff-spacing
@funindex nonstaff-nonstaff-spacing
@funindex default-staff-staff-spacing
@funindex minimum-Y-extent
@funindex extra-offset
@funindex self-alignment-X
@funindex X-offset
@funindex VerticalAxisGroup

Els mecanismes d'espaiat vertical dins del sistema es controlen
amb dos conjunts de propietats de grob.  El primer conjunt està
associat amb el grob @code{VerticalAxisGroup}, que es crea per
part de totes les pautes i línies que no són pautes. El segon
conjunt està associat amb el grob @code{StaffGrouper}, que pot
crear-se per part dels grups de pentagrames, però sol si se'l
crida explícitament.  Aquestes propietats es descriuen
individualment al final de la secció actual.

El noms d'aquestes propietats (excepte per a
@code{staff-affinity}) segueixen el format
@code{@var{element1}-@var{element2}-spacing}, on
@code{@var{element1}} i @code{@var{element2}} són els elements
que s'espaiaran.  Observeu que @code{@var{element2}} no està
necessàriamen per sota de @code{@var{element1}}; por exemple,
@code{nonstaff-relatedstaff-spacing} mesura cap a munt a partir de
la línia de tipus no-pauta si @code{staff-affinity} és @code{UP}.

Cada distància es mesura entre els @emph{punts de referència} dels
dos elements.  El @emph{punto de referència} per a un pentagrama i
un altre tipus de pauta és el centre vertical del seu
@code{StaffSymbol} (és a dir, la línia central si
@code{line-count} és un nombre imparell; l'espai central si
@code{line-count} és parell).  Els punts de referència per a les
línies individuals que no són pautes apareixen a la taula següent:

@multitable {Línia que no és una pauta} {Punt de referència}
@headitem Línia que no és una pauta @tab Punt de referència
@item @code{ChordNames}  @tab línia de base
@item @code{NoteNames}   @tab liniaa de base
@item @code{Lyrics}      @tab línia de base
@item @code{Dynamics}    @tab la meitat de l'alçada de la @q{m}
@item @code{FiguredBass} @tab punt més alt
@item @code{FretBoards}  @tab línia superior
@end multitable

A la imatge següent, les línies horitzontals indiquen les
posicions d'aquests punts de referència:

@lilypond[quote,noragged-right,line-width=110\mm]
#(define zero-space '((padding . -inf.0) (basic-distance . 0)))

alignToZero = \with {
  \override VerticalAxisGroup.nonstaff-relatedstaff-spacing = #zero-space
  \override VerticalAxisGroup.nonstaff-nonstaff-spacing = #zero-space
  \override VerticalAxisGroup.staff-affinity = #DOWN
  \remove Text_engraver % impedeix que n'hi hagi dos
  \consists Text_engraver
}
lowerCaseChords = \with {
  chordNameLowercaseMinor = ##t
}
labelContext =
#(define-music-function
     (context)
     (string?)
     #{ <>^\markup { \upright {\typewriter #context } } #})

\layout {
  \context { \Dynamics    \alignToZero }
  \context { \FiguredBass \alignToZero }
  \context { \Lyrics      \alignToZero }
  \context { \NoteNames   \alignToZero }
  \context { \ChordNames  \alignToZero \lowerCaseChords }
  \context { \FretBoards  \alignToZero }
  \context { \Score
    \omit BarLine
    \override DynamicText.self-alignment-X = #-1
    \override FretBoard.X-offset = #1.75
    \override InstrumentName.minimum-Y-extent = #'(-1 . 2)
    \textLengthOn
    \omit TimeSignature
  }
}

%% Aquests contextos tenen punts de referència a la línia base:
%%   ChordNames, NoteNames, i Lyrics
<<
  \new ChordNames { \chords { \labelContext "ChordNames"  g1:m } }
  \new NoteNames { s1 |\labelContext "NoteNames"  g1 | }
  \new Lyrics { \lyrics { \skip 1*2 | \labelContext "Lyrics" ghijk1 | } }
  \new RhythmicStaff \with { instrumentName = "baseline " } s1*3
>>

%% El punt de referència per a Dynamics és la línia mitjana de 'm' al tipus de lletra
<<
  \new Dynamics { \labelContext "Dynamics" s1\mp s\fp }
  \new RhythmicStaff \with { instrumentName = "mid-height " } s1*3
>>

%% EL punt de referència per a FiguredBass és el punt més alt
<<
  \new FiguredBass { \labelContext "FiguredBass" \figuremode { <6 5>1 } }
  \new RhythmicStaff \with { instrumentName = "highest point " } s1
>>

%% El punt de referència per a FretBoards és la línia de més a dalt
\include "predefined-guitar-fretboards.ly"
<<
  \new FretBoards { \labelContext "FretBoards" \chordmode { e1 } }
  \new RhythmicStaff \with { instrumentName = "top line " } s1
>>
@end lilypond

Cada una de les propietats de grob de l'espaiat vertical (excepte
@code{staff-affinity}) usa la mateixa estructura de llita-A que
les variables d'espaiat del bloc @code{\paper} que s'han estudiat a
@ref{Flexible vertical spacing paper variables}.
A @ref{Modifying alists} s'estudien mètodes específics
per a la modificació de les llistes-A.  Les propietats dels grobs
s'han d'ajustar amb un @code{\override} dins d'un bloc
@code{\score} o @code{\layout}, y no dins d'un bloc @code{\paper}.

L'exemple que segueix mostra les dues maneres de modificar
aquestes llistes-A.  La primera declaració actualitza un parell
clau-valor de forma individual, i la segona redefineix la
propietat completament:

@example
\new Staff \with @{
  \override VerticalAxisGroup.default-staff-staff-spacing.basic-distance = #10
@} @{ @dots{} @}

\new Staff \with @{
  \override VerticalAxisGroup.default-staff-staff-spacing =
    #'((basic-distance . 10)
       (minimum-distance . 9)
       (padding . 1)
       (stretchability . 10))
@} @{ @dots{} @}
@end example

Per modificar globalment qualssevol dels ajustos d'espaiat,
poseu-los dins del bloc @code{\layout}:

@example
\layout @{
  \context @{
    \Staff
    \override VerticalAxisGroup.default-staff-staff-spacing.basic-distance = #10
  @}
@}
@end example

Els ajustos estàndard per a les propietats de grob de l'espaiat
vertical s'indiquen a @rinternals{VerticalAxisGroup} i a
@rinternals{StaffGrouper}.  Les sobreescriptures predeterminades
per als tipus específics de línies que no són pautes estan
indicades a les descripcions de context corresponents a
@rinternals{Contexts}.

@subsubheading Propietats del grob @code{VerticalAxisGroup}

Les propietats de @code{VerticalAxisGroup} se solen ajustar amb
una ordre @code{\override} al nivell de @code{Staff} (o equivalent).

@table @code
@item staff-staff-spacing
S'utilitza per determinar la distància entre la pauta actual i la
pauta que està just per sota d'ella dins del mateix sistema, fins
i tot si hi ha més línies que no són pautes (com ara
@code{Lyrics}) entre les dues pautes.  No s'aplica a la pauta
inferior d'un sistema.

Inicialment, el valor de l'espaiat @code{staff-staff-spacing} d'un
grup @code{VerticalAxisGroup} és una funció de l'Scheme que aplica
les propietats del @code{StaffGrouper} si la pauta forma part d'un
grup, o el @code{default-staff-staff-spacing} de la pauta en cas
contrari.  Això fa possible que les pautes estiguin espaiades de
forma diferent quan estan agrupades.  Per aconseguir un espaiat
regular sense importar l'agrupament, aquesta funció es pot
substituir per una llista-A d'espaiat flexible, utilitzant la
forma de sobreescriptura de redefinició completa que s'ha mostrat
abans.
@item default-staff-staff-spacing
Una llista-A d'espaiat fleixble que defineix l'espai
@code{staff-staff-spacing} que s'usarà per a les pautes sense
agrupar, a no ser que s'hagi sobreescrit explícitament
@code{staff-staff-spacing} amb una ordre @code{\override}.

@item staff-affinity
Direcció de la pauta a utilitzar per a l'espaiat de la línia
actual que no és pauta.  Es pot escollir entre @code{UP} (amunt),
@code{DOWN} (avall) i @code{CENTER} (centre).  Si és
@code{CENTER}, la línia del tipo no-pauta es col·loca equidistant
entre les dues pautes contigües a ambdós costat, a no ser que
l'impedeixin col·lisions o altres restriccions d'espaiat.  Les
línies del tipus no-pauta adjacents han de portar valors de
@code{staff-affinity} no creixents des de la part superior fins la
inferior, per exemple una línia del tipus no-pauta establerta a
@code{UP} no hauria de seguir immediatament a una altra que
estigui establerta a @code{DOWN}.  Les línies del tipus no-pauta a
la part superior d'un sistema han d'usar @code{DOWN}; les de la
part inferior han d'usar @code{UP}.  L'ajustament de
@code{staff-affinity} per a una pauta fa que se la tracti com una
línia que no és una pauta.  L'establiment de
@code{staff-affinity} a @code{#f} per a una línia que no és una
pauta fa que es tracti com una pauta.  L'establiment de
@code{staff-affinity} a @code{UP}, @code{CENTER}, o @code{DOWN}
fa que el pentagrama resulti espaiat com si fos una línia que no
és una pauta.

@item nonstaff-relatedstaff-spacing
Distància entre la línia del tipus no-pauta actual i la pauta més
pròxima en la direcció de @code{staff-affinity}, si no hi ha cap
línia que no sigui una pauta entre les dues, i
@code{staff-affinity} és @code{UP} o @code{DOWN}.  Si
@code{staff-affinity} és @code{CENTER}, aleshores s'usa
@code{nonstaff-relatedstaff-spacing} per a les pautes més pròximes
@emph{als dos costats}, fins i tot que apareguin altres línies del
tipus no-pauta entre la pauta actual i una de les altres.  Això
significa que la col·locació d'una línia que no és una pauta depèn
tant de les pautes que la rodegen com de les línies que no són
pautes i que la rodegen.  L'establiment el paràmetre d'ampliat
@code{stretchability} d'un d'aquests tipus d'espaiat a un valor
més petit provoca que aquest espaiat domini.  L'establiment de
@code{stretchability} a un valor més gran fa que aquest espaiat
tingui un efecte menor.

@item nonstaff-nonstaff-spacing
Distància entre la línia actual del tipus no-pauta i la següent
línia del tipus no-pauta en la direcció de @code{staff-affinity},
si les dues estan al mateix cantó de la pauta relacionada, i
@code{staff-affinity} és @code{UP} o @code{DOWN}.

@item nonstaff-unrelatedstaff-spacing
Distància entre la línia actual del tipus no-pauta i la pauta en
la direcció oposada de @code{staff-affinity}, si no hi ha cap
altra línia del tipus no-pauta entre les dues, i
@code{staff-affinity} està establert a @code{UP} o @code{DOWN}.
Es pot usar, per exemple, per requerir de farciment mínim entre
una línia de @code{Lyrics} i la pauta a la que no pertany.
@end table

@subsubheading Propietats del grob @code{StaffGrouper}

Les propietats de @code{StaffGrouper} se solen ajustar amb una
ordre @code{\override} al nivell de @code{StaffGroup} (o
equivalent).

@table @code
@item staff-staff-spacing
Distància entre pautes consecutives dins del grup de pautes
actual.  La propietat @code{staff-staff-spacing} del grob
@code{VerticalAxisGroup} d'una pauta individual es pot
sobreescriure amb diferents ajustaments d'espaiat per a aquesta
pauta.

@item staffgroup-staff-spacing
Distància entre l'última pauta del grup en curs i la pauta que
està just per sota d'ella dins del mateix sistema, fins i tot si
existeixen una o més línies que no són pautes (tals com
@code{Lyrics}) entre les dues pautes.  No s'aplica al pentagrama o
pauta inferior d'un sistema.  La propietat
@code{staff-staff-spacing} del grob @code{VerticalAxisGroup} d'una
pauta individual es pot sobreescriure amb diferents ajustament
d'espaiat per a aquesta pauta.
@end table

@morerefs
Referencia de la notació:
@ref{Flexible vertical spacing paper variables},
@ref{Modifying alists}.

Fitxers d'inici:
@file{ly/engraver-init.ly},
@file{scm/define-grobs.scm}.

Referència de funcionament intern:
@rinternals{Contexts},
@rinternals{VerticalAxisGroup},
@rinternals{StaffGrouper}.



@node Spacing of ungrouped staves
@unnumberedsubsubsec Espaiat de pautes no agrupades

Les @emph{pautes}, tals como els pentagrames (@code{Staff}),
pautes de percussió (@code{DrumStaff}) o de tabulatura
(@code{TabStaff}), etc. són contextos que poden contenir un o més
contextos de veu, però no poden contenir altres pautes.

Les següents propietats afecten a l'espaiat de les pautes
@emph{no agrupades}:

@itemize
@item Propietats de @code{VerticalAxisGroup}:
@itemize
@item @code{default-staff-staff-spacing}
@item @code{staff-staff-spacing}
@end itemize
@end itemize

Aquestes propietats de grob es descriuen individualment més a
dalt; vegeu @ref{Within-system spacing properties}.

Estan implicades certes propietats addicionals per a les pautes
que són part d'un grup; vegeu @ref{Spacing of grouped staves}.

L'exemple següent mostra com la propietat
@code{default-staff-staff-spacing} pot afectar l'espaiat de pautes
no agrupades.  Les mateixes sobreescriptures aplicades a
@code{staff-staff-spacing} tindrien el mateix efecte, però també
s'aplicaria en cas que les pautes estiguessin combinades en un
grup o grups.

@lilypond[verbatim,quote,staffsize=16]
\layout {
  \context {
    \Staff
    \override VerticalAxisGroup.default-staff-staff-spacing =
      #'((basic-distance . 8)
         (minimum-distance . 7)
         (padding . 1))
  }
}

<<
  % A l'última nota de totes li cal més espai que el que pot
  % proveir 'basic-distance, per tant la distància entre aquest
  % pentagrama i el següent es determina amb 'padding.
  \new Staff { b,2 r | }

  % Aquí, 'basic-distance proveeix prou espai, i no cal comprimir
  % l'espai (cap a 'minimum-distance) per fer espai per cap altra
  % cosa a la pàgina, per tant la distància entre aquest
  % pentagrama i el següent es determina per 'basic-distance.
  \new Staff { \clef bass g2 r | }

  % Si s'estableix 'padding a un valor negatiu, permet que les
  % pautes xoquin. EL valor més petit acceptable per a
  % 'basic-distance és 0.
  \new Staff \with {
    \override VerticalAxisGroup.default-staff-staff-spacing =
      #'((basic-distance . 3.5)
         (padding . -10))
  } { \clef bass g2 r | }
  \new Staff { \clef bass g2 r | }
>>
@end lilypond

@morerefs
Fitxers d'inici:
@file{scm/define-grobs.scm}.

Fragments de codi:
@rlsr{Spacing}.

Referència de funcionament intern:
@rinternals{VerticalAxisGroup}.

@node Spacing of grouped staves
@unnumberedsubsubsec Espaiat de pautes agrupades

En partitures grans com les orquestrals, s'acostuma a col·locar
els pentagrames en grups.  L'espaiat entre els grups sol ser més
gran que l'espai que hi ha entre els pentagrames dins del mateix grup.

Els grups de pautes, @emph{Staff-groups} (tals com
@code{StaffGroup}, @code{ChoirStaff}, etc.) són contextos que
poden contenir al mateix temps un o més pentagrames o pautes.

Les propietats següents afecten l'espaiat de les pautes dins dels grups:

@itemize
@item Propietats de @code{VerticalAxisGroup}:
@itemize
@item @code{staff-staff-spacing}
@end itemize
@item Propietats de @code{StaffGrouper}:
@itemize
@item @code{staff-staff-spacing}
@item @code{staffgroup-staff-spacing}
@end itemize
@end itemize

Aquestes propietats de grob es descriuen individualment més a
dalt; vegeu @ref{Within-system spacing properties}.

Aquestes propietats de grob es descriuen individualment més a dalt;
vegeu @ref{Within-system spacing properties}.

L'exemple següent mostra com poden afectar les propietats del grob
@code{StaffGrouper} a l'espaiat de les pautes agrupades:

@lilypond[verbatim,quote,staffsize=16]
\layout {
  \context {
    \Score
    \override StaffGrouper.staff-staff-spacing.padding = #0
    \override StaffGrouper.staff-staff-spacing.basic-distance = #1
  }
}

<<
  \new PianoStaff \with {
    \override StaffGrouper.staffgroup-staff-spacing.basic-distance = #20
  } <<
    \new Staff { c'1 }
    \new Staff { c'1 }
  >>

  \new StaffGroup <<
    \new Staff { c'1 }
    \new Staff { c'1 }
  >>
>>
@end lilypond

@morerefs
Fitxers d'inici:
@file{scm/define-grobs.scm}.

Fragments de codi:
@rlsr{Spacing}.

Referència de funcionament intern:
@rinternals{VerticalAxisGroup},
@rinternals{StaffGrouper}.


@node Spacing of non-staff lines
@unnumberedsubsubsec Espaiat de les línies que no són pautes

Les @emph{Línies que no són pautes} (com ara @code{Lyrics},
@code{ChordNames}, etc.) sén contextos els objectes de presentació
dels quals s'imprimeixen com pentagrames (és a dir, en línies
horitzontals dins dels sistemes).  Específicament, les línies que
no són pautes són contextos del tipus no-pauta que contenen el gravador
@rinternals{Axis_group_engraver}.

Les propietats següents afecten a l'espaiat de les línies que no
són pautes:

@itemize
@item Propietats de @code{VerticalAxisGroup}:
@itemize
@item @code{staff-affinity}
@item @code{nonstaff-relatedstaff-spacing}
@item @code{nonstaff-nonstaff-spacing}
@item @code{nonstaff-unrelatedstaff-spacing}
@end itemize
@end itemize

Aquestes propietats de grob es descriuen individualment més a dalt;
vegeu @ref{Within-system spacing properties}.

L'exemple següent mostra com la propietat
@code{nonstaff-nonstaff-spacing} pot afectar l'espaiat de línies
consecutives que no són pautes.  Aquí, mitjançant l'establiment de
la clau de capacitat d'ampliació @code{stretchability} a un valor
més gran, la línia de lletra es capaç d'ampliar-se molt més del
que és usual:

@lilypond[verbatim,quote,staffsize=16]
\layout {
  \context {
    \Lyrics
    \override VerticalAxisGroup.nonstaff-nonstaff-spacing.stretchability = #1000
  }
}

\new StaffGroup
<<
  \new Staff \with {
    \override VerticalAxisGroup.staff-staff-spacing = #'((basic-distance . 30))
  } { c'1 }
  \new Lyrics \with {
    \override VerticalAxisGroup.staff-affinity = #UP
  } \lyricmode { up }
  \new Lyrics \with {
    \override VerticalAxisGroup.staff-affinity = #CENTER
  } \lyricmode { center }
  \new Lyrics \with {
    \override VerticalAxisGroup.staff-affinity = #DOWN
  } \lyricmode { down }
  \new Staff { c'1 }
>>
@end lilypond

@morerefs
Fitxers d'inici:
@file{ly/engraver-init.ly},
@file{scm/define-grobs.scm}.

Fragments de codi:
@rlsr{Spacing}.

@c @lsr{spacing,page-spacing.ly},
@c @lsr{spacing,alignment-vertical-spacing.ly}.

Referència de funcionament intern:
@rinternals{Contexts},
@rinternals{VerticalAxisGroup}.


@node Explicit staff and system positioning
@subsection Posicionament explícit dels pentagrames i els sistemes

Una forma d'entendre els mecanismes de l'espaiat vertical flexible
que s'han explicat més a dalt es com una col·lecció d'ajustaments
que controlen la quantitat de farciment vertical entre els
pentagrames i els sistemes.

És possible enfrontar-se a l'espaiat vertical d'una forma diferent utilitzant
@code{NonMusicalPaperColumn.line-break-system-details}.
Mentre que els mecanismes de l'espaiat vertical flexible
especifiquen farciment vertical,
@code{NonMusicalPaperColumn.line-break-system-details} pot
especificar posicions verticals exactes sobre la pàgina.

@code{NonMusicalPaperColumn.line-break-system-details} accepta una
llista associativa de quatre ajustament diferents:

@itemize
@item @code{X-offset} (desplaçament en X)
@item @code{Y-offset} (desplaçament en Y)
@item @code{extra-offset} (desplaçament addicional)
@item @code{alignment-distances} (distancies d'alineació)
@end itemize

Les sobreescriptures dels objectes gràfics, entre elles las de
@code{NonMusicalPaperColumn} que apareixen més avall, poden
ocórrer en tres llocs diferents dins d'un fitxer d'entrada:

@itemize
@item directament en mig de las notes
@item en un bloc @code{\context}
@item en el bloc @code{\with}
@end itemize

Quan sobreescrivim @code{NonMusicalPaperColumn}, usem l'ordre
@code{\override} usual en els blocs @code{\context} i en el bloc
@code{\with}.  Per una altra part, quan sobreescrivim
@code{NonMusicalPaperColumn} en mig de les notes, hem d'usar
l'ordre especial @code{\overrideProperty}.  A continuació es poden
trobar algunes sobreescriptures de
@code{NonMusicalPaperColumn} d'exemple amb l'ordre especial
especial @code{\overrideProperty}:

@example
\overrideProperty NonMusicalPaperColumn.line-break-system-details
  #'((X-offset . 20))

\overrideProperty NonMusicalPaperColumn.line-break-system-details
  #'((Y-offset . 40))

\overrideProperty NonMusicalPaperColumn.line-break-system-details
  #'((X-offset . 20)
     (Y-offset . 40))

\overrideProperty NonMusicalPaperColumn.line-break-system-details
  #'((alignment-distances . (15)))

\overrideProperty NonMusicalPaperColumn.line-break-system-details
  #'((X-offset . 20)
     (Y-offset . 40)
     (alignment-distances . (15)))
@end example

Per entendre com funciona cada un dels diferents ajustament,
comencem observant un exemple que no inclou absolutament cap
sobreescriptura.

@c \book { } is required in these examples to ensure the spacing
@c overrides can be seen between systems. -np

@lilypond[verbatim,quote,staffsize=16]
\header { tagline = ##f }
\paper { left-margin = 0\mm }
\book {
  \score {
    <<
      \new Staff <<
        \new Voice {
          s1*5 \break
          s1*5 \break
          s1*5 \break
        }
        \new Voice { \repeat unfold 15 { c'4 c' c' c' } }
      >>
      \new Staff {
        \repeat unfold 15 { d'4 d' d' d' }
      }
    >>
  }
}
@end lilypond

Aquesta partitura manté aïllada tant la informació dels salts de
línia com els de pàgina d'una veu dedicada a això.  Aquesta
tècnica de crear una veu de salts ajuda a mantenir separada de
l'escriptura de notes conforme l'exemple es torna més complicat.
Consulteu @ref{Breaks}.

Utilitzant ordres @code{\break} explícites, la música es
divideix en línies de cinc compassos cada una.  L'espaiat vertical
prové dels ajustos predeterminats del LilyPond però el punt
d'origen vertical de cada sistema es fixa explícitament usant el
parell @code{Y-offset} a l'atribut
@code{line-break-system-details} del grob (objecte gràfic)
@code{NonMusicalPaperColumn}:

@lilypond[verbatim,quote,staffsize=16]
\header { tagline = ##f }
\paper { left-margin = 0\mm }
\book {
  \score {
    <<
      \new Staff <<
        \new Voice {
          \overrideProperty Score.NonMusicalPaperColumn.line-break-system-details
            #'((Y-offset . 0))
          s1*5 \break
          \overrideProperty Score.NonMusicalPaperColumn.line-break-system-details
            #'((Y-offset . 40))
          s1*5 \break
          \overrideProperty Score.NonMusicalPaperColumn.line-break-system-details
            #'((Y-offset . 60))
          s1*5 \break
        }
        \new Voice { \repeat unfold 15 { c'4 c' c' c' } }
      >>
      \new Staff {
        \repeat unfold 15 { d'4 d' d' d' }
      }
    >>
  }
}
@end lilypond

Observeu que @code{line-break-system-details} pren una llista
associativa d'una quantitat de valors potencialment elevada, però
aquí sols establim un valor.  Observeu també que aquí la propietat
@code{Y-offset} determina la posició vertical exacta sobre la
pàgina en la qual es traçarà cadascú dels nous sistemes.

En contrast amb la localització absoluta que es pot fer usant
@code{Y-offset} y @code{X-offset}, es possible una localització
relativa amb la propietat @code{extra-offset} de
@code{line-break-system-details}.  La col·locació és relativa a la
disposició predeterminada o al posicionament absolut creat
mitjançant l'establiment dels valors de @code{X-offset} i de
@code{Y-offset}.  La propietat @code{extra-offset} accepta una
parella de nombres (un @code{pair}) que consisteix en
desplaçaments al llarg dels eixos X i Y.

@lilypond[verbatim,quote,staffsize=16]
\header { tagline = ##f }
\paper { left-margin = 0\mm }
\book {
  \score {
    <<
      \new Staff <<
        \new Voice {
          s1*5 \break
          \overrideProperty Score.NonMusicalPaperColumn.line-break-system-details
            #'((extra-offset . (0 . 10)))
          s1*5 \break
          \overrideProperty Score.NonMusicalPaperColumn.line-break-system-details
            #'((extra-offset . (0 . 10)))
          s1*5 \break
        }
        \new Voice { \repeat unfold 15 { c'4 c' c' c' } }
      >>
      \new Staff {
        \repeat unfold 15 { d'4 d' d' d' }
      }
    >>
  }
}
@end lilypond

Ara que hem establert explícitament el punt d'origen vertical de
cada sistema, podem també establir manualment les distàncies
verticals entre els pentagrames dins de cada sistema.  Ho fem
usant la subpropietat @code{alignment-distances} de
@code{line-break-system-details}.

@lilypond[verbatim,quote,staffsize=16]
\header { tagline = ##f }
\paper { left-margin = 0\mm }
\book {
  \score {
    <<
      \new Staff <<
        \new Voice {
          \overrideProperty Score.NonMusicalPaperColumn.line-break-system-details
            #'((Y-offset . 20)
               (alignment-distances . (10)))
          s1*5 \break
          \overrideProperty Score.NonMusicalPaperColumn.line-break-system-details
            #'((Y-offset . 60)
               (alignment-distances . (15)))
          s1*5 \break
          \overrideProperty Score.NonMusicalPaperColumn.line-break-system-details
          #'((Y-offset . 85)
             (alignment-distances . (20)))
          s1*5 \break
        }
        \new Voice { \repeat unfold 15 { c'4 c' c' c' } }
      >>
      \new Staff {
        \repeat unfold 15 { d'4 d' d' d' }
      }
    >>
  }
}
@end lilypond

Observeu que aquí assignem dos valors diferents a l'atribut
@code{line-break-system-details} del grob
@code{NonMusicalPaperColumn}.  Tot i que l'atribut alist de
@code{line-break-system-details} accepta molts paràmetres
d'espaiat addicionals (entre ells, per exemple, un parell
@code{X-offset} corresponent), sols hem d'establir el desplaçament
@code{Y-offset} y els parells @code{alignment-distances} per
controlar el punt d'origen vertical de cada sistema i pentagrama.
Finalment, observeu que @code{alignment-distances} especifica el
posicionament vertical dels pentagrames però no dels grups de pentagrames.

@lilypond[verbatim,quote,staffsize=16]
\header { tagline = ##f }
\paper { left-margin = 0\mm }
\book {
  \score {
    <<
      \new Staff <<
        \new Voice {
          \overrideProperty Score.NonMusicalPaperColumn.line-break-system-details
            #'((Y-offset . 0)
               (alignment-distances . (30 10)))
          s1*5 \break
          \overrideProperty Score.NonMusicalPaperColumn.line-break-system-details
            #'((Y-offset . 60)
               (alignment-distances . (10 10)))
          s1*5 \break
          \overrideProperty Score.NonMusicalPaperColumn.line-break-system-details
            #'((Y-offset . 100)
               (alignment-distances . (10 30)))
          s1*5 \break
        }
        \new Voice { \repeat unfold 15 { c'4 c' c' c' } }
      >>
      \new StaffGroup <<
        \new Staff { \repeat unfold 15 { d'4 d' d' d' } }
        \new Staff { \repeat unfold 15 { e'4 e' e' e' } }
      >>
    >>
  }
}
@end lilypond

Alguns punts a tenir en compte:

@itemize
@item En usar @code{alignment-distances}, la lletra i d'altres
línies que no són pautes no compten com un pentagrama.

@item Les unitats dels nombres que es passen a @code{X-offset},
@code{Y-offset}, @code{extra-offset} i @code{alignment-distances}
s'interpreten com múltiples de la distància entre línies de
pentagrama adjacents.  Els valors positius mouen als pentagrames i
a la lletra cap amunt, els valors negatius mouen els pentagrames
i la lletra cap avall.

@item A causa que els ajustaments
@code{NonMusicalPaperColumn.line-break-system-details} donats aquí
permeten el posicionament de pentagrames i sistemes en qualsevol
lloc de la pàgina, és possible violar els marges o els límits del
paper, o fins i tot imprimir pentagrames o sistemes uns a sobre
dels altres.  Això s'evitaria passant als diferents ajustaments
uns valors raonables.
@end itemize

@morerefs
Fragments de codi:
@rlsr{Spacing}.


@node Vertical collision avoidance
@subsection Evitar les col·lisions verticals

@funindex outside-staff-priority
@funindex outside-staff-padding
@funindex outside-staff-horizontal-padding

Podem dir intuïtivament que alguns objectes de la notació musical
pertanyen al pentagrama i d'altres se situen fora del pentagrama.
Entre els objectes que pertanyen a l'exterior del pentagrama estan
les marques d'assaig, les marques textuals i les indicacions de
dinàmica (en el que segueix, les anomenarem objectes fora del
pentagrama).  La regla del LilyPond per a la col·locació vertical
dels objectes fora del pentagrama és posar-los tan a prop del
pentagrama com sigui possible, però no tan propers com perquè
xoquin amb un altre objecte.

El LilyPond fa servir la propietat @code{outside-staff-priority}
per a determinar si un grob és un objecte fora del pentagrama: si
@code{outside-staff-priority} és un nombre, el grob és un objecte
fora del pentagrama.  A més, @code{outside-staff-priority} informa
al LilyPond en quin ordre s'han de situar els objectes.

En primer lloc, el LilyPond situa tots els objectes que no
pertanyen a l'exterior del pentagrama.  Després ordena els
objectes fora del pentagrama d'acord a la seva propietat
@code{outside-staff-priority} (en ordre creixent).  El LilyPond
agafa els objectes fora del pentagrama un a un i els col·loca de
forma que no xoquin amb cap objecte que ja hagi estat col·locat.
En altres paraules, si dos gros fora del pentagrama competeixen
pel mateix espai, el que la prioritat
@code{outside-staff-priority} més baixa es col·locarà més proper
al pentagrama.

Hi ha un llistat complet de les prioritats
outside-staff-priorities a
@rlearningnamed{The outside-staff-priority property, La propietat outside-staff-priority (prioritat fora del pentagrama)}.

@lilypond[quote,ragged-right,verbatim]
\relative c'' {
  c4_"Text"\pp
  r2.
  \once \override TextScript.outside-staff-priority = #1
  c4_"Text"\pp % aquest cop el text estarà més a prop del pentagrama
  r2.
  % establint outside-staff-priority a un no-nombre
  % deshabilitem la cancel·lació automàtica de col·lisions
  \once \override TextScript.outside-staff-priority = ##f
  \once \override DynamicLineSpanner.outside-staff-priority = ##f
  c4_"Text"\pp % now they will collide
}
@end lilypond

El farcit vertical que rodeja als objectes fora del pentagrama es
pot controlar amb @code{outside-staff-padding}.

@lilypond[quote,ragged-right,verbatim,staffsize=18]
\relative {
  \once \override TextScript.outside-staff-padding = #0
  a'4-"outside-staff-padding = #0"
  \once \override TextScript.outside-staff-padding = #3
  d-"outside-staff-padding = #3"
  c-"default outside-staff-padding"
  b-"default outside-staff-padding"
  R1
}
@end lilypond

De forma predeterminada, els objectes fora del pentagrama es
col·loquen de forma que evitin una col·lisió horitzontal amb els
grobs posicionats prèviament.  Això pot portar a situacions en les
quals els objectes es col·loquen molt propers entre ells en el
sentit horitzontal.  Com es mostra a l'exemple que apareix més a
sota, en establir @code{outside-staff-horizontal-padding}
s'incrementa l'espai horitzontal necessari, i en aquest cas es mou
el text cap a munt per evitar que quedi massa a prop de les línies
addicionals.

@lilypond[quote,ragged-right,verbatim]
\relative {
  c''4^"Word" c c''2
  R1
  \once \override TextScript.outside-staff-horizontal-padding = #1
  c,,4^"Word" c c''2
}
@end lilypond

@morerefs
Fragments de codi:
@rlsr{Spacing}.


@need 1500
@node Horizontal spacing
@section Espaiat horitzontal

@cindex horitzontal, espaiat
@cindex espaiat horitzontal


@node Horizontal spacing overview
@subsection Panoràmica de l'espaiat horitzontal

El motor d'espaiat tradueix les diferències en les duracions a
distàncies ampliables (@q{molls}) de diferents longituds.  Les
duracions més llargues reben un espaiat més gran i les duracions
més curtes reben menys.  Les duracions més breus reben un espai de
mida fixa (que es controla mitjançant
@code{shortest-duration-space} a l'objecte
@rinternals{SpacingSpanner}).  Quant més llarga la duració, més
espai rep: en doblar una duració se suma
@code{spacing-increment} a l'espai que ocupa la nota.

Per exemple, la peça següent conté nombroses blanques, negres i
corxeres; la corxera va seguida d'una amplada de cap de blanca
(ACB).  La negra va seguida de 2 ACB, la blanca per 3 ACB, etc.

@lilypond[quote,verbatim]
\relative c' {
  c2 c4. c8
  c4. c8 c4. c8
  c8 c c4 c c
}
@end lilypond

Normalment, el valor de @code{spacing-increment} està establert en
1.2 espais de pentagrama, el que és aproximadament l'amplada d'un
cap, i @code{shortest-duration-space} està establert a 2.0, el que
significa que la nota més breu rep 2.4 espais de pentagrama (2.0
multiplica pel @code{spacing-increment}) d'espai horitzontal.
Aquest espai es compta a partir de la vora esquerra del símbol, de
manera que les notes més breus van seguides generalment per un
espai d'1 ACB.

Si seguíssim el procediment anterior exactament, aleshores
l'addició d'una sola fusa a una partitura que usa corxeres i
semicorxeres augmentaria enormement l'amplada de la partitura
completa.  La nota més breu ja no és la semicorxera, sinó la fusa,
afegint així 1 ACB a cada una de les notes.  Per evitar-ho, la
duració més breu a efectes d'espaiat no és la nota més breu de la
partitura, sinó la que es dóna amb més freqüència.

La duració més breu que és més comuna es determina de la manera
següent: a cada compàs es determina la duració més breu.  La
duració més curta s'agafa com a base per a l'espaiat, havent
estipulat que aquesta duració menor sempre ha de ser igual o menor
a la corxera.  La duració més breu s'imprimeix quan s'executa
@code{lilypond} amb l'opció @option{--verbose}.

Aquestes duracions també es poden personalitzar.  Si establim
la @code{common-shortest-duration} en @rinternals{SpacingSpanner},
aleshores aquesta duració estableix la duració base per a
l'espaiat.  La duració màima per a aquesta base (normalment una
corxera), s'estableix amb @code{base-shortest-duration}.

@funindex common-shortest-duration
@funindex base-shortest-duration
@funindex stem-spacing-correction
@funindex spacing

Les notes són encara més breus que la nota comuna més breu van
seguides per un espai proporcional a la seva duració en relació
amb la nota comuna més breu.  Així doncs, si anéssim a afegir tan
sols algunes semicorxeres a l'exemple anterior, anirien seguides
de mig ACB:

@lilypond[quote,verbatim]
\relative { c''2 c4. c8 | c4. c16[ c] c4. c8 | c8 c c4 c c }
@end lilypond

Com es va explicar al @emph{Assaig sobre gravat musical
automatitzat}, les direccions de les pliques influeixen en
l'espaiat (vegeu @ressaynamed{Optical spacing,Espaiat òptic}) i es
pot ajustar amb la propietat @code{stem-spacing-correction} de
l'objecte @rinternals{NoteSpacing}.  Aquestes direccions es
generen per cada un dels contextos de @rinternals{Voice}.

L'objecte @code{StaffSpacing} (generat en el context de
@rinternals{Staff}) conté la mateixa propietat per controlar
l'espaiat de les línies de plica o divisòries.

L'exemple següent mostra aquestes correccions, un cop amb els
valors predeterminats i un altre amb un ajustament exagerat:

@lilypond[quote,ragged-right]
\fixed c' {
  c4 e'4 e4 b4 |
  b4 e'4 b4 e'4 |
  \override Staff.NoteSpacing.stem-spacing-correction = #1.5
  \override Staff.StaffSpacing.stem-spacing-correction = #1.5
  c4 e'4 e4 b4 |
  b4 e'4 b4 e'4 |
}
@end lilypond

També hi ha suport per a la notació proporcional; consulteu
@ref{Proportional notation}.

@morerefs
Assaig sobre gravat musical automatitzat:
@ressaynamed{Optical spacing,Espaiat òptic}.

Fragments de codi:
@rlsr{Spacing}.

Referència de funcionament intern:
@rinternals{SpacingSpanner},
@rinternals{NoteSpacing},
@rinternals{StaffSpacing},
@rinternals{NonMusicalPaperColumn}.

@knownissues
No hi ha cap mecanisme convenient per sobreescriure l'espaiat
manualment.  Es pot usar el següent ajustament per inserir espai
addicional a una partitura, ajustant el valor de farciment a la
mesura necessària.

@example
 \override Score.NonMusicalPaperColumn.padding = #10
@end example

No hi ha cap ajustament per reduir la magnitud de la separació.


@node New spacing section
@subsection Secció nova d'espaiat

@funindex \newSpacingSection
@cindex secció nova d'espaiat
@cindex espaiat, nova seccció de
@cindex notes, espaiar horitzontalment

Es poden iniciar seccions noves amb diferents paràmetres
d'espaiat, amb l'ordre @code{newSpacingSection}.  Això és útil per
a les seccions que distingeixen entre les notes @q{llargues} i
@q{curtes}.  L'ordre @code{\newSpacingSection} crea un nou objecte
@code{SpacingSpanner} en aquest moment musical.

A l'exemple següent, el canvi de compàs introdueix una secció
nova, i per això les semicorxeres se separen automàticament de
manera lleugerament més àmplia.

@lilypond[verbatim,quote]
\relative c' {
  \time 2/4
  c4 c8 c
  c8 c c4 c16[ c c8] c4
  \newSpacingSection
  \time 4/16
  c16[ c c8]
}
@end lilypond

Si els ajustaments d'espaiat automàtics no donen l'espaiat
desitjat, es poden aplicar sobreescriptures manuals a les seves
propietats amb @code{\override}.  Les sobreescriptures s'han
d'aplicar al mateix moment musical que la pròpia ordre
@code{\newSpacingSection} i afectaran aleshores a l'espaiat de
tota la música que vingui a continuació fins que les propietats
canviïn a una nova secció d'espaiat, per exemple:

@lilypond[verbatim,quote]
\relative c' {
  \time 4/16
  c16[ c c8]
  \newSpacingSection
  \override Score.SpacingSpanner.spacing-increment = #2
  c16[ c c8]
  \newSpacingSection
  \revert Score.SpacingSpanner.spacing-increment
  c16[ c c8]
}
@end lilypond


@morerefs
Fragments de codi:
@rlsr{Spacing}.

Referència de funcionament intern:
@rinternals{SpacingSpanner}.


@node Changing horizontal spacing
@subsection Canvi de l'espaiat horitzontal

Es pot alterar l'espaiat horitzontal amb la propietat
@code{base-shortest-duration}.  Aquí comparem la mateixa música, un
cop sense alterar la propietat i després alterant-la.  Els valors
majors de @code{ly:make-moment} produeixen música més petita.
Observeu que @code{ly:make-moment} construeix una duració, per la
qual cosa @code{1 4} és una duració més gran que @code{1 16}.

@lilypond[verbatim,line-width=12\cm]
\score {
  \relative {
    g'4 e e2 | f4 d d2 | c4 d e f | g4 g g2 |
    g4 e e2 | f4 d d2 | c4 e g g | c,1 |
    d4 d d d | d4 e f2 | e4 e e e | e4 f g2 |
    g4 e e2 | f4 d d2 | c4 e g g | c,1 |
  }
}
@end lilypond

@lilypond[verbatim,line-width=12\cm]
\score {
  \relative {
    g'4 e e2 | f4 d d2 | c4 d e f | g4 g g2 |
    g4 e e2 | f4 d d2 | c4 e g g | c,1 |
    d4 d d d | d4 e f2 | e4 e e e | e4 f g2 |
    g4 e e2 | f4 d d2 | c4 e g g | c,1 |
  }
  \layout {
    \context {
      \Score
      \override SpacingSpanner.base-shortest-duration = \musicLength 16
    }
  }
}
@end lilypond


@snippets
De forma predeterminada, l'espaiat als grups de valoració especial
depenen de diversos factors aliens a la duració (com alteracions,
canvis de clau, etc.).  Per passar per alt aquests símbols, i
forçar un espaiat de duracions iguals uniforme, useu
@code{Score.SpacingSpanner.uniform-stretching}.  Aquesta propietat
sols pot canviar-se al principi de la partitura:

@lilypond[quote,ragged-right,verbatim]
\score {
  <<
    \new Staff {
      \tuplet 5/4 { c8 c c c c } c8 c c c
    }
    \new Staff {
      c8 c c c \tuplet 5/4 { c8 c c c c }
    }
  >>
  \layout {
    \context {
      \Score
      \override SpacingSpanner.uniform-stretching = ##t
    }
  }
}
@end lilypond

Quan s'estableix @code{strict-note-spacing}, las notes se separen
sense tenir en compte les claus, línies divisòries ni notes d'adorn:

@lilypond[quote,ragged-right,fragment,verbatim]
\override Score.SpacingSpanner.strict-note-spacing = ##t
\new Staff \relative {
  c''8[ c \clef alto c \grace { c16 c } c8 c c]  c32[ c] }
@end lilypond

@morerefs
Fragments de codi:
@rlsr{Spacing}.


@node Line width
@subsection Longitud de la línia

@cindex salts de pàgina
@cindex pàgina, salts de

@funindex indent
@funindex line-width
@funindex ragged-right
@funindex ragged-last

@c Although line-width can be set in \layout, it should be set in paper
@c block, to get page layout right.
@c Setting indent in \paper block makes not much sense, but it works.

@c Bit verbose and vague, use examples?
Els ajustament més bàsics que influeixen en l'espaiat són
@code{indent} i @code{line-width}.  Es defineixen al bloc
@code{\layout}.  Controlen el sagnat de la primera línia de música
i la longitud de les línies.

Si es fixa un valor vertader per @code{ragged-right} al bloc
@code{\layout}, aleshores els sistemes acaben en la seva longitud
horitzontal natural, en comptes de repartir-se horitzontalment
fins omplir tota la línia.  Això és útil per fragments curts, i
per comprovar el grau d'atapeïment de l'espaiat natural.  El valor
normal predeterminat és fals, però si la partitura té sols un
sistema, el valor predeterminat és vertader.

@cindex disseny de pàgina
@cindex pàgina, disposició de la
@cindex vertical, espaiat

L'opció @code{ragged-last} és semblant a @code{ragged-right},
però afecta sols a l'última línia de la peça.  No s'efectua cap
restricció sobre aquesta línia.  El resultat és semblant al format
dels paràgrafs de text.  En un paràgraf, l'última línia
senzillament ocupa la seva longitud horitzontal natural.
@c Note that for text there are several options for the last line.
@c While Knuth TeX uses natural length, lead typesetters use the same
@c stretch as the previous line.  eTeX uses \lastlinefit to
@c interpolate between both these solutions.

@example
\layout @{
  indent = #0
  line-width = #150
  ragged-last = ##t
@}
@end example

@morerefs
Fragments de codi:
@rlsr{Spacing}.


@node Proportional notation
@subsection Notació proporcional

El LilyPond dóna suport a la notació proporcional, un tipus
d'espaiat horitzontal en el qual cada nota consumeix una mesura
horitzontal que equival exactament a la seva duració rítmica.
Aquest tipus d'espaiat proporcional és comparable a l'espaiat
horitzontal fer sobre un paper mil·limetrat.  Certes partitures de
finals del segle XX i principis del segle XXI utilitzen notació
proporcional per clarificar relacions rítmiques complexes o per
facilitar la col·locació de línies cronomètriques o d'altres
gràfics directament a la partitura.

El LilyPond dóna suport a cinc ajustament diferents per a la
notació proporcional, que es poden usar sols o combinats:

@itemize
@item @code{proportionalNotationDuration}
@item @code{uniform-stretching}
@item @code{strict-note-spacing}
@item @code{\remove Separating_line_group_engraver}
@item @code{\override PaperColumn.used = ##t}
@end itemize

Als exemple següents explorem l'ús d'aquests cinc ajustaments de
la notació proporcional i examinem la forma en la qual interactuen.

Comencem amb l'exemple següent d'un sols compàs, que usa un
espaiat clàssic sense justificació per la dreta.

@c The initial pitch is not necessary as long as RhythmicStaff is
@c not preceded by other material in the score, but we don't want
@c to explain that.
@lilypond[quote,verbatim,ragged-right]
\score {
  <<
    \new RhythmicStaff {
      c2 16 16 16 16 \tuplet 5/4 { 16 16 16 16 16 }
    }
  >>
}
@end lilypond

Observeu que la blanca que inicia el compàs ocupa molt menys de la
meitat de tot l'espai horitzontal del compàs.  De forma semblant,
les semicorxeres i el cinquet de semicorxeres amb els quals
finalitza el compàs ocupen en conjunt molt més de la meitat de
tota l'espai horitzontal del compàs.

Al gravat clàssic, aquest espaiat pot ser exactament el que
desitgem perquè podem prendre prestat l'espai horitzontal de la
blanca i conservar l'espai horitzontal al llarg del compàs com un tot.

Per un altre cantó, si volem inserir una línia de temps graduada o
algun altre gràfic a sobre o a sota de la partitura, ens cal la
notació proporcional.  La notació proporcional s'activa amb
l'ajustament @code{proportionalNotationDuration}.

@lilypond[quote,verbatim,ragged-right]
\score {
  <<
    \new RhythmicStaff {
      c2 16 16 16 16 \tuplet 5/4 { 16 16 16 16 16 }
    }
  >>
 \layout {
    \context {
      \Score
      proportionalNotationDuration = #1/20
    }
  }
}
@end lilypond

La blanca al principi del compàs i les notes ràpides de la segona
meitat del compàs ocupen ara quantitats iguals d'espai
horitzontal.  Podríem col·locar una línia de temps graduada o un
gràfic a sobre o a sota d'aquest exemple.

L'ajustament @code{proportionalNotationDuration} és un ajustament
de context que resideix a @code{Score}.  Recordem que els
ajustaments de context apareixen en un de tres possibles llocs del
fitxer d'entrada: en un bloc @code{\with}, en un bloc
@code{\context}, o  directament entre la música precedit de
l'ordre @code{\set}.  Igual que amb tots els ajustaments de
context, l'usuari pot escollir en quin dels tres llocs diferents
prefereix establir el valor de @code{proportionalNotationDuration}.

L'ajustament @code{proportionalNotationDuration} accepta un sol
argument, que és la duració de referència contra el qual s'aplica
l'espaiat de tota la música.  La funció Scheme del LilyPond
@code{make-moment} accepta dos arguments: un numerador i un
denominador que, junts, expressen una certa fracció de rodona.  La
crida @code{(ly:make-moment 1/20)}, per tant, produeix una duració
de referència d'una nota d'un vintè de rodona (semicorxeres de
cinquet).  Són també possibles valors com @code{(ly:make-moment
1/16)}, @code{(ly:make-moment 1/8)} i @code{(ly:make-moment 3/97)}.

Com seleccionem la duració correcta de referència per passar-la a
@code{proportionalNotationDuration}?  Normalment mitjançant un
procés d'assaig i error, començant amb una duració propera a la
duració més ràpida (o més breu) de la peça.  Les duracions de
referència més petites apliquen un espaiat menys atapeït; les
duracions de referència més llargues apliquen un espaiat més atapeït.

@lilypond[quote,verbatim,ragged-right]
\score {
  <<
    \new RhythmicStaff {
      c2 16 16 16 16 \tuplet 5/4 { 16 16 16 16 16 }
    }
  >>
  \layout {
    \context {
      \Score
      proportionalNotationDuration = #1/8
    }
  }
}

\score {
  <<
    \new RhythmicStaff {
      c2 16 16 16 16 \tuplet 5/4 { 16 16 16 16 16 }
    }
  >>
  \layout {
    \context {
      \Score
      proportionalNotationDuration = #1/16
    }
  }
}

\score {
  <<
    \new RhythmicStaff {
      c2 16 16 16 16 \tuplet 5/4 { 16 16 16 16 16 }
    }
  >>
  \layout {
    \context {
      \Score
      proportionalNotationDuration = #1/32
    }
  }
}
@end lilypond

Observeu que una duració de referència massa gran (com a corxera,
a l'exemple de dalt) produeix un espaiat excessivament atapeït i
pot ser causa de col·lisions entre els caps de nota.  Observeu
també que la notació proporcional en general ocupa més espai
horitzontal que l'espaiat clàssic.  L'espaiat proporcional aporta
claredat a costa d'espai horitzontal.

Ara veurem com espaiar de forma òptima grups de valoració especial
que se superposen.

Comencem per examinar que li passa al nostre exemple origina, amb
espaiat clàssic, quan afegim un segon pentagrama amb un tipus
diferent de grup especial.

@lilypond[quote,verbatim,ragged-right]
\score {
  <<
    \new RhythmicStaff {
      c2 16 16 16 16 \tuplet 5/4 { 16 16 16 16 16 }
    }
    \new RhythmicStaff {
      \tuplet 9/8 { c8 8 8 8 8 8 8 8 8 }
    }
  >>
}
@end lilypond

L'espaiat és defectuós perquè les notes regularment espaiades del
pentagrama inferior no s'amplien de manera uniforme.  Els gravats
clàssics inclouen molt pocs tresets complexos i així les regles
del gravat clàssic poden generar aquest tipus de resultat.
L'establiment de @code{proportionalNotationDuration} ho soluciona.

@lilypond[quote,verbatim,ragged-right]
\score {
  <<
    \new RhythmicStaff {
      c2 16 16 16 16 \tuplet 5/4 { 16 16 16 16 16 }
    }
    \new RhythmicStaff {
      \tuplet 9/8 { c8 8 8 8 8 8 8 8 8 }
    }
  >>
  \layout {
    \context {
      \Score
      proportionalNotationDuration = #1/20
    }
  }
}
@end lilypond

Però si observem amb molta cura podrem veure que les notes de la
segona meitat del 9-set estan espaiades de forme lleugerament més
ampla que les de la primera meitat del 9-set.  Per assegurar una
ampliació uniforme, activem @code{uniform-stretching}, que és una
propietat de @code{SpacingSpanner}.

@lilypond[quote,verbatim,ragged-right]
\score {
  <<
    \new RhythmicStaff {
      c2 16 16 16 16 \tuplet 5/4 { 16 16 16 16 16 }
    }
    \new RhythmicStaff {
      \tuplet 9/8 { c8 8 8 8 8 8 8 8 8 }
    }
  >>
  \layout {
    \context {
      \Score
      proportionalNotationDuration = #1/20
      \override SpacingSpanner.uniform-stretching = ##t
    }
  }
}
@end lilypond

El nostre exemple de dos pentagrames ara està espaiat exactament,
les nostres rítmiques són visualment clares, i podem incloure una
línia de temps graduada o un gràfic, si volem.

Observeu que el paquet de notació proporcional del LilyPond espera
que totes les partitures proporcionals estableixin l'atribut
@code{uniform-stretching} de @code{SpacingSpanner} al valor ##t.
L'establiment de @code{proportionalNotationDuration} sense ajustar
també l'atribut @code{uniform-stretching} de @code{SpacingSpanner}
al valor ##t causarà, per exemple, que els desplaçament
(@code{skips}) consumeixin una quantitat d'espai horitzontal incorrecta.

El @code{SpacingSpanner} és un grob abstracte que resideix al
context de @code{Score}.  Com als nostres ajustament de
@code{proportionalNotationDuration}, les sobreescriptures al
@code{SpacingSpanner} sols poden ocórrer en un d'aquests tres
llocs dins del fitxer d'entrada: al bloc @code{\with}, al bloc
@code{\context} o directament dins de l'escriptura de notes.

De manera predeterminada, sols hi ha un @code{SpacingSpanner} per
@code{Score}.  Això suposa, que per omissió,
@code{uniform-stretching} està activat per a la partitura completa
o desactivat per a la partitura completa.  No obstant, podem
sobreescriure aquest comportament i activar diferents
possibilitats d'espaiat a diferents llocs de la partitura.  Ho fem
amb l'ordre @code{\newSpacingSection}.  Consulteu
@ref{New spacing section} per a més informació.

A continuació examinem els efectes del gravador
@code{Separating_line_group_engraver} i veurem perquè les
partitures proporcionals freqüentment eliminen aquest gravador.
L'exemple següent mostra que hi ha una petita quantitat d'espai
@qq{preliminar} just abans de la primera nota de cada sistema.

@lilypond[quote,verbatim,ragged-right]
\paper {
  indent = #0
}

\new Staff {
  c'1
  \break
  c'1
}
@end lilypond

Aquesta quantitat d'espai preliminar és la mateixa ja sigui
després d'una indicació de compàs, una armadura o una clau.  El gravador
@code{Separating_line_group_engraver} és responsable d'aquest
espai.  L'eliminació de @code{Separating_line_group_engraver}
redueix aquest espai a zero.

@lilypond[quote,verbatim,ragged-right]
\paper {
  indent = #0
}

\new Staff \with {
  \remove Separating_line_group_engraver
} {
  c'1
  \break
  c'1
}
@end lilypond

Els elements no musicals com la indicació de compàs, l'armadura,
la clau i les alteracions són problemàtics en notació
proporcional.  Cap d'aquests elements té una duració rítmica.
Però tots ells consumeixen espai horitzontal.  Les diferents
partitures proporcionals aborden aquest problema de manera diferent.

Simplement evitant les armadures, seria possible evitar els
problemes d'espaiat amb elles.  Aquesta és una opció vàlida atès
que gairebé totes les partitures proporcionals són música
contemporània.  El mateix pot valer per a les indicacions de
compàs, especialment per a les partitures que inclouen una línia
de temps graduada o un altre gràfic.  Però aquestes partitures són
excepcionals i gairebé totes les partitures proporcionals inclouen
almenys unes poques indicacions de compàs.  Les claus i les
alteracions són encara més essencials.

Així doncs, quines estratègies hi ha per a l'espaiat dels elements
no musicals en un context proporcional?  Una bona opció és la
propietat @code{strict-note-spacing} de @code{SpacingSpanner}.
Compareu les dues partitures següents:

@lilypond[quote,verbatim,ragged-right]
\new Staff {
  \set Score.proportionalNotationDuration = #1/16
  c''8 8 8 \clef alto d'2 2
}

\new Staff {
  \set Score.proportionalNotationDuration = #1/16
  \override Score.SpacingSpanner.strict-note-spacing = ##t
  c''8 8 8 \clef alto d'2 2
}
@end lilypond

Les dues partitures són proporcionals, però l'espaiat de la primer
és poc atapeït a causa del canvi de clau.  Tanmateix, l'espaiat de
la segona partitura es manté estricte, perquè
@code{strict-note-spacing} està activa.  L'activació de
@code{strict-note-spacing} fa que l'amplada de les indicacions de
compàs, armadures, canvis de clau i alteracions no prenguin part
en l'algoritme d'espaiat.

A més dels ajustaments donats aquí, hi ha d'altres apareixen amb
freqüència a les partitures proporcionals.  Entre ells estan:

@itemize
@item @code{\override SpacingSpanner.strict-grace-spacing = ##t}
@item @code{\set tupletFullLength = ##t}
@item @code{\override Beam.breakable = ##t}
@item @code{\override Glissando.breakable = ##t}
@item @code{\override TextSpanner.breakable = ##t}
@item @code{\remove Forbid_line_break_engraver in the Voice context}
@end itemize

Aquests ajustaments donen a les notes d'adorn un espaiat estricte,
estenen les claus de grup especial perquè marquin tant els punts
de començament com de final, i permeten que els elements
d'extensió es divideixin entre els sistemes i les pàgines.
Consulteu les parts respectives del manual per veure aquests
ajustaments relacionats.

@morerefs
Referència de la notació:
@ref{New spacing section}.

Fragments de codi:
@rlsr{Spacing}.


@node Fitting music onto fewer pages
@section Encaix de la música en menys pàgines

En ocasions, podem terminar amb un o dos pentagrames en una segona
pàgina (o tercera, o cuarta@dots{}).  Es feixuc, especialment quan
veiem que les pàgines anteriors semblen tenir espai de sobra.

En investigar els problemes de disposició, una eina de valor
incalculable és @code{annotate-spacing}.  Aquesta ordre imprimeix
els valors d'un cert nombre de variables d'espaiat; per veure els
detalls consulteu la secció següent, @ref{Displaying spacing}.


@node Displaying spacing
@subsection Mostrar l'espaiat

@cindex espaiat, presentació del
@funindex annotate-spacing

Per presentar gràficament les dimensions de les variables de
disposició vertical que poden veure's alterades pel format de la
pàgina, establiu @code{annotate-spacing} en el bloc @code{\paper}:

@lilypond[verbatim,quote,papersize=a6landscape]
\book {
  \score { { c4 } }
  \paper { annotate-spacing = ##t }
}
@end lilypond

@noindent
Totes les dimensions de disposició es mostren en espais de
pentagrama, independentment de les unitats especificades en els
blocs  @code{\paper} o @code{\layout}. A l'exemple anterior,
@code{paper-height} té el valor de 59.75 @code{staff-spaces}
(espais de pentagrama), i el @code{staff-size} (mida del
pentagrama) és de 20 punts, el valor predeterminat.  Observeu que:

@multitable {1 staff-space} {staff-size)/4 * (25.4/72.27) mm}

@item 1 punto
@tab = (25.4/72.27) mm

@item 1 staff-space
@tab = (@code{staff-size})/4 pts
@item
@tab = (@code{staff-size})/4 * (25.4/72.27) mm

@end multitable

@noindent
En aquest cas, un @code{staff-space} equival aproximadament a
1.757mm.  Així, la mesura @code{paper-height} de 59.75
@code{staff-spaces} equival a 105 mil·límetres, l'alçada d'un full
@code{a6} en orientació apaïsada.  Els parells (@var{a},@var{b})
són intervals, on @var{a} és el límit inferior i @var{b} és el
límit superior de l'interval.

@morerefs
Referència de la notació:
@ref{Setting the staff size}.

Fragments de codi:
@rlsr{Spacing}.


@node Changing spacing
@subsection Canvi de l'espaiat

La sortida de @code{annotate-spacing} revela las dimensions
verticals amb gran detall.  Per veure més detalls sobre la
modificació dels marges i altres variables de disseny de la
pàgina, consulteu @ref{Page layout}.

Apart dels marges, hi ha algunes altres opcions per estalviar
espai:

@itemize
@item
Forçar els sistemes perquè s'ajuntin el més possible entre sí (de
forma que càpiguen la quantitat més grans d'ells a la pàgina) i al
mateix temps estiguin espaiats de form que no hi hagi un espai
buit en la part baixa del paper.

@example
\paper @{
  system-system-spacing = #'((basic-distance . 0.1) (padding . 0))
  ragged-last-bottom = ##f
  ragged-bottom = ##f
@}
@end example

@item
Forçar el nombre de sistemes.  Pot ser d'utilitat de dues formes.
Si tans sols s'estableix un valor, fins i tot el mateix valor que
el nombre de sistemes que s'estan dibuixant de forma
predeterminada, això ocasionarà a vegades que s'intentin introduir
més sistemes en cada pàgina, ja que en aquest cas s'omet un pas en
el qual es produeix l'estalvi d'una pàgina addicional.  Per
exemple, si la disposició predeterminada té 11 sistemes,
l'assignació següent força una disposició amb 10 sistemes.

@example
\paper @{
  system-count = #10
@}
@end example

@item
Forçar el nombre de pàgines.  Per exemple, l'assignació següent
força una disposició amb dues pàgines.

@example
\paper @{
  page-count = #2
@}
@end example

@item
Evitar (o reduir en nombre) els objectes que augmenten la mida
vertical d'un sistema.  Per exemple, a les claus de les repeticions
de primer i segona vegada (o repeticions amb finals alternatius)
els cal espai addicional.  Si aquestes caselles es reparteixen al
llarg de dos sistemes, ocupen més espai que si estiguessin sobre
el mateix sistema.  Com en un altre exemple, les indicacions
dinàmiques que se @q{surten} d'un sistema es poden apropar al
pentagrama:

@lilypond[verbatim,quote]
\relative e' {
  e4 c g\f c
  e4 c g-\tweak X-offset #-2.7 \f c
}
@end lilypond

@item
Alterar l'espaiat horitzontal per mitjà de @code{SpacingSpanner}.
Per veure més detalls, consulteu
@ref{Changing horizontal spacing}.  L'exemple següent il·lustra
l'espaiat predeterminat:

@lilypond[verbatim,quote]
\score {
  \relative {
    g'4 e e2 |
    f4 d d2 |
    c4 d e f |
    g4 g g2 |
    g4 e e2 |
  }
}
@end lilypond

@noindent
L'exemple següent modifica @code{common-shortest-duration} d'un
valor de @code{1/4} (negra) a @code{1/2} (blanca).  La negra és la
nota més comuna i la més breu de l'exemple, per la qual cosa en
augmentar aquesta duració es produeix un efecte d'@q{atapeïment}:

@lilypond[verbatim,quote]
\score {
  \relative {
    g'4 e e2 |
    f4 d d2 |
    c4 d e f |
    g4 g g2 |
    g4 e e2 |
  }
  \layout {
    \context {
      \Score
      \override SpacingSpanner.common-shortest-duration =
        \musicLength 2
    }
  }
}
@end lilypond

@noindent
La propietat @code{common-shortest-duration} no es pot modificar
de manera dinàmica, per la qual s'ha de situar sempre dins d'un
bloc @code{\context} de forma que s'apliqui a la partitura
completa.

@end itemize

@morerefs
Referència de la notació:
@ref{Page layout},
@ref{Changing horizontal spacing}.

Fragments de codi:
@rlsr{Spacing}.
